326 



betegner de første som uigjennemtrængelige for Vandet, 

 da er det for Kridtets og Lerets Vedkommende egenlig 

 kun relativt rigtigt; thi de kunne optage næsten ligesaa 

 meget Vand som Grus- og Sandlag, men der udfordres 

 en saa overordenlig lang Tid til, at det kan pas- 

 sere igjennem dem, at de af den Grund ved en 

 almindelig Betragtning af disse Forhold godt kunne kaldes 

 nigjennemtrængelige for Vand. I Sand- og Gruslagene 

 vil derimod Vandet bevæge sig med større Lethed, 

 og de danne derfor underjordiske Kanaler, hvori det 

 ifølge Tjmgdeloven søger at synke saa dybt som mulig. 

 Uden at gaa ind paa en Mængde Enkeltheder, der ved- 

 røre denne Vandbevægelse, skal jeg her blot anføre 

 exempelvis et let overskueligt Forhold, der er iagttaget 

 ved en Mængde artesiske Brønde*). Lad os forestille 

 os, at et Sandlag naaer op til Overfladen paa højere 

 beliggende Punkter og er baade foroven og forneden be- 

 grænset af Ler- eller Kridtlag, saa vil man ved en 

 Gjennemboring af det dækkende Lag se Vandet flyde ud 

 af Borehullet paa Grund af det hydrostatiske Tryk, 

 Vandet er udsat for i Sandlaget, og det vil overalt 

 have en Stigekraft, der retter sig efter Vand- 

 spejlet i den højest beliggende Del af Sand- 

 laget. 



Saaledes ere nu i det væsenlige Forholdene beskafne 

 i Partiet omkring London, hvor afvekslende Lag af 



*) De borede Brønde kaldes ofle artesiske, hvorved der nærmest 

 tænkes paa saadanne, hvorfra Vandet strømmer af sig selv ud 

 over Borehullet som Springkilde, hvilket var Tilfældet med dem, 

 der længe før Begyndelsen af dette Aarhundrede tilvejebragtes i 

 Provindsen Artois (derfra Benævnelsen artesisk) saavel som senere 

 i Egnen om London og Paris; dog har man ogsaa beholdt Navnet 

 for de borede Brønde, hvori Vandet ikke har saa stor en StigekrafL 



