Lidt om „Horn" og „Takker", 



med en RestaTration af den uddøde Kæmpe-Drøvtygger 

 SiTatherium giganteum. 



(Hertil Tavle II). 



Som bekjendt ere de ovennævnte Dannelser karakteristiske 

 for de drøvtyggende Hovdyr, dog ikke anderledes, end at de 

 mangle hos adskillige Slægter af disse (Kameler, Lamaer, 

 Dværghjorte, Moskushjorte) eller i det mindste hos Hun- 

 nerne (f. Ex. hos alle Hjorte med Undtagelse af Rens- 

 dyret), stundom ogsaa indi^dduelt eller racevis hos Hus- 

 dyrene. Der er i de senere Aar offenliggjort Iagttagelser 

 over Takkernes Udvikling hos Hjortene, som i en be- 

 tydelig Grad lette Opfattelsen af denne mærkelige Proces, 

 og da man tillige har gjort den uventede Opdagelse, at der 

 gives en skedehornet Drøvtygger, som fælder sine Horn 

 ligesom Hjortene, have vi troet at burde forelægge vore 

 Læsere et Uddrag af disse Meddelelser, ledsaget af de 

 fornødne Afbildninger. De faa en yderligere Interesse 

 derved, at den sidstnævnte Opdagelse har givet os Nøglen 

 til Tydningen af et af de mærkeligste af Fortidens Patte- 

 dyr, der tidligere stod som et uforstaaeligt Særsyn, nemlig 

 det saakaldte Sivatherium. Men som Indledning her- 

 til vide vi ikke at gjøre bedre end at aftrykke et Par 

 Sider af Carl Sundevalls Oversigt over Drøvtyggerne, 

 dem nemlig, der handle »om Hornene«. 



