346 



»Hos alle de Dyr, som have Horn, begynde disse 

 Dele med at være blotte Huddannelser, nemlig en lille 

 Vorte paa det Sted, hvor Hornet skal vokse ud. Disse 

 smaa Vorter findes ikke blot hos Hankalven, men ogsaa 

 hos Hunkalven, selv om denne forbliver kullet, og holder 

 sig hos den, men ere som oftest saa smaa og ubetydelige, 

 at man kun med Vanskelighed kan finde dem. Lykkes 

 det ikke at finde selve disse Hornrudimenter, seer man 

 dog i Almindelighed tydelig deres Plads, som antydes 

 af en Hvirvel, som Haarene danne paa dette Sted. Men 

 baade Vorte og Hvirvel savnes hos de aldeles hornløse 

 Drøvtyggere, f. Ex. Moskushjorten og Kamelen. — Ud- 

 viklingen af disse Hudvorter synes at fremkalde Ud- 

 væksten af en tilsvarende Benforlængelse fra Pande- 

 benet, som udgjør Hornets indre Del eller »Stejle«. 

 Hornene udvikles imidlertid ikke altid, men forblive uud- 

 viklede hos Hunnerne af omtrent de halve Drøvtyggere, 

 ligesom Skjæg, Toppe og andre Prydelser og Farver ude- 

 blive hos Hunnerne af mange andre Dyrearter. Man har 

 Exempler paa, at gamle golde Hinder have faaet Horn; 

 kullede Afarter opstaa" meget let blandt Husdyrene; i det 

 høje Norden blive alle Køer kullede, og allerede i Små- 

 land seer man, at Køerne oftere mangle Hornene end Ty- 

 rene af samme Race: Hornudviklingen er nemlig i det 

 hele svagere hos Hunkjønnet, Større systematisk Be- 

 tydning har Hornenes Udviklingsmaade og indre Beskaf- 

 fenhed, og man maa ganske bifalde den Adskillelse, som 

 altid er bleven gjort mellem de hule Horn (Skedehor- 

 nenei og Hjortehornene (Tak kern e). Hos de første er 

 den Overhud, som afsondres af Benforlængelsens Hud- 

 beklædning, tyk, fast og uden Haar, bliver siddende og 

 forenes med de stadig nydannede Overhudslag til en 



