347 



fast Masse, der danner en kegleformet Horn skede om- 

 kring Bentappen , hvilken Skede hos unge Kalve sidder 

 temmelig løs og bevægelig. Aristoteles vidste, at der 

 i Phrygien gaves Hornkvæg med bevægelige Horn, og hos 

 Gederne varer denne Bevægelighed længe. Denne Horn- 

 skede udgjør den væsenligste Del af Hornet; den vokser 

 ved nye Lag indenfra, der ved Roden komme til Syne 

 under de ældre, alt som Benstejlen vokser. Hornskeden 

 bliver altsaa tykkest i Spidsen, og paa et gammelt Dyrs 

 Hornspidse sidder endnu den samme Hornmasse, som 

 dannedes i dets Ungdom. Vel foregaaer der en svag Af- 

 skalning eller Fældning, dels ved Forvitringen af det aller- 

 først dannede løsere Hornvæv, dels ved at noget af 

 Overfladen senere gaaer tabt ved Slid, men denne Fæld- 

 ning synes dog ikke at gaa videre end til det Hornvæv, 

 som dannedes det første Aar, og Sliddet borttager aaben- 

 bart endnu mindre. Hos Hjortene bestaa Hornene 

 (Takkerne) af en Benudvækst, som ligeledes er beklædt 

 med Hud, men med blød Overhud og tæt bevokset med 

 Haar. Denne haarede Overhud svarer til HornskSden 

 paa de ovenfor omtalte egenlige Horn, men kun til det 

 Lag, som afsættes i Løbet af et Aar; thi naar Hornet 

 er færdigt, døer Huden bort og falder af. Selve det 

 nøgne Ben, som sædvanlig benævnes Hornet (»Tak« eller 

 »Gevir«), og som her udgjør den væsenlige Del, men 

 blot svarer til »Stejlen« i Oksehornet, døer ligeledes bort 

 og falder senere af efter en bestemt Begrænsningslinie 

 ved Roden. Fra det tilbagesiddende Rodstykke vokser 

 Hornet da ud igjen, og dette gjentager sig hvert Aar«. 



»Hos den 6 — 8 Maaneder gamle Kronhjortekalv 

 udvokser der lidt efter lidt en Benknude af indtil 3 

 Tommers Højde og en Tommes Tvermaal. Den er 



