348 



beklædt med Hud og Haar af sædvanlig Beskaffenhed 

 og udgjør den blivende »Rosenstok« eller den Grund- 

 vold, hvorfra Hornet atter skal vokse ud igjen. Paa 

 sin Spids bærer den nemlig det før omtalte, Huden til- 

 hørende Hornrudiment. Efter en Tid at være standset 

 i Væksten udvikles dette nu temmelig hurtig til et lille 

 enkelt Horn, som er udvokset allerede i Maj, eller kort 

 førend Hjorten fylder sit første Aar. Om Høsten befries 

 det for Huden, men bliver siddende til næste Vaar, da 

 det falder af, og et nyt dannes, forsynet med den saa- 

 kaldte »Øjegren», og dette Hornskifte med voksende An- 

 tal af Grene gjentager sig fra nu af hvert Aar«. 



»Naar et Hjortehorn falder af, bløder Enden af Rosen- 

 stokken, og der danner sig en Skorpe derover ligesom 

 over Saar i Almindelighed. Under denne Skorpe danner 

 der sig nu i Løbet af faa Dage en blød rundagtig Masse, 

 bestaaende af Bindevæv og tæt gjennemvævet af Blodkar 

 fra Rosenstokken samt beklædt med en tynd, blød Hud, 

 som snart bedækkes med Haar. Denne Masse er rund- 

 agtig som en Pude og vokser med en saa forbavsende 

 Hurtighed, at et stort Hjortehorn af 2^ Fods Længde er 

 fuldvoksent paa 3 eller 3^ Maaned og færdigt, frit for 

 •)Bast)>, paa højst 4J Maaned. Væksten gaaer for sig i 

 Spidsen, saaledes at enhver Del af Hornet forbener efter- 

 haanden, og kun den nydannede Spids er blød. Derfor 

 ere alle nedre Dele fuldvoksne og haarde, inden Hornet 

 endnu er vokset ud til det Sted, hvor Endegrenene skulle 

 udgaa. Enden er under Væksten but afrundet og be- 

 klædt med en ganske tynd følsom Hud, og det er aaben- 

 bart, at hele Væksten udgaaer fra denne Hinde, som 

 skulde blive tykkere, men bestandig udspiles over en 

 større Masse af nydannede Blodkar og Bindevæv og der- 



