349 



for bliver ved at være lige tynd. Den bløde indvendige 

 Del synes blot at bestaa af Blodkar, som komme fra 

 Huden og kunne betragtes som frembragte af denne ; thi 

 Hornet modtager alene Blod fra de store Pulsaarer, som 

 løbe i dets Hud, og hvorfra de fine Kargrene og det 

 Bindevæv vokse ud, som danne det nydannede bløde 

 Stof i Spidsen. Disse nye Dele vokse altid fra Puls- 

 aarespidserne, som fra alle Sider mødes i Midtpunktet 

 af den nye Endes Hud, og som Følge deraf fremviser 

 denne altid en Hvirvel af Blodkar, som fortsætter sig 

 tilbage lige ned i det indre af Hornet. Forbeningen skeer 

 først i Blodkarrenes Mellemrum og senere i hele deres 

 Omkreds, saa at den nye Benmasse faaer en traadet Byg- 

 ning og, naar den gjennemskæres, viser tætte Huller for 

 Karrene; tilsidst forbene ogsaa disse. Forbeningen skeer 

 først og temmelig hurtig i den indre Del af Takken, hvor 

 Benmassen derfor ikke bliver tæt, men altid beholder et 

 svampet Udseende. Senere gaaer den udad, og jo nær- 

 mere ved Overfladen, desto tættere bliver Benmassen. 

 Saa snart en Del af Takken har faaet sin fulde Tykkelse, 

 hvnlket skeer straks efter at den er dannet og Forbeningen 

 begyndt, vokser dens Hud betydelig i Tykkelse og bliver 

 ganske fast og læderagtig. Ved sine korte, fine, mørke, 

 strittende Haar og ved de tætte, smaa Hudkirtler, som 

 afsondre en klæbrig Vædske, adskiller denne Hud sig 

 tydelig fra den paa ')Rosenstokken» og paa hele den øv- 

 rige Krop. Den indeholder talrige Blodkar af usædvanlig 

 Størrelse, som løbe paa langs, men tillige overalt løbe 

 sammen som et Net, i hvis Masker Ujevnhederne paa 

 Takkernes Overflade fremkomme. Nærmest under denne 

 Hud ligger Benhinden, som dog tilsidst forbenes og bliver 

 siddende som en fast Bark omkring Hornet; den bliver mørk 



