358 



ovenfor omtalte individuelle Anomali, ikke ere fordelte 

 paa samme Maade paa de to Takker) ; den 79de (Fig. 10) 

 ere de næsten helt færdige, men endnu overtrukne 

 med den haarede og blodrige »Bast«; da Dyret synes at 

 skaane dem, ere de aabenbart endnu følsomme. Paa 

 den 120de Dag (den 9de Juli) vare Takkerne helt ud- 

 voksne, men den tørre »Bast« sad endnu paa dem. Grenene 

 vare benhaarde lige til Spidserne, dog blødte (»svedte')) 

 Øjegrenen endnu, naar den blev beskadiget. Først i 

 Juli og Avgust havde Dyret »fej et » sine Horn, d. v. s. 

 fuldendt Hudens Afskalning og Grenenes Tilslibning ved 

 at gnide dem mod Træstammer og deslige. Brunsttiden 

 begynder som bekjendt i September; uagtet Blodtilstrøm- 

 ningen nu vender sig mod Kjønsdelene, maa dog endnu 

 meget Blod gaa til Hovedet; thi »Halsen svulmer, Manken 

 rejser sig. Blikket bliver ildfuldt, Øjet rødt; brølende og 

 skrigende og med udhængende Tunge strejfer den især om 

 Natten om efter Hinderne, forsømmer at græsse, er altid 

 beredt til Kamp med sine Medbejlere, i Bevidstheden om 

 sine gode Vaaben, og gaaer i sit blinde Raseri ofte og- 

 saa løs paa Mennesket«. 



Bestyreren af Frankfurterhaven, Dr. Schmidt, har 

 ledsaget disse Iagttagelser med nogle Bemærkninger om 

 Takkernes Udvikling hos Hjortene efter de Iagttagelser, 

 han har havt Lejlighed til at gjøre paa Havens Arter; 

 vi skulle ogsaa deraf udhæve et og andet. Forbindelsen 

 mellem Takken og Rosenstokken dannes derved, at begge 

 gribe ind i hinanden med større og mindre Fordybninger 

 og Fremragninger, men er saa inderlig, at man paa et 

 Længdesnit af en frisk Tak aldeles ikke seer Skillelinien, 

 førend det er blevet tørt, og at man har lettere ved at 

 bryde Rosenstokken fra Pandebenet end Takken fra 

 Rosenstokken, selvfølgelig med Undtagelse af den nær- 



