362 



langhaarede, glat- og korthornede amerikanske Bjerg- 

 ged (Capra americana, s. Haplocerus montanus), det 

 amerikanske Bjergfaar (Ovis montana, s. californiana) 

 og den gaffelhornede Præri-Antilope (Antilocapra 

 americana eller Dicranoceros furcifer). Dette sidste Dyr 

 har Daahjortens Størrelse og i det hele meget tilfælles 

 med Hjortene i Holdning og Udtryk. Den vedføjede Af- 

 bildning vil give en Ide om dets Udseende. Zoologisk 

 Interesse har det især derved, at hvert Horn i Reglen hos 

 det udvoksne Dyr har en kort Gren, som vender fortil — 

 noget, som ellers er ukjendt hos de skedehornede Hovdyr*). 

 Om dette Dyr skriver W. J. Hays i »the American 

 Naturalist for May 1868": »I et af de sidste Nummere af 

 dette Tidsskrift er der et Brev fra Dr. Coues om Dy- 

 rene paa vore vestlige Sletter. Blandt andre Pattedyr 

 beskriver han Præri- Antilopen og siger, at den ikke 

 fælder sine Horn. Det er besynderligt, at vi kjende saa 

 lidt til dette Dyrs Liv, uagtet det har været kjendt saa 

 længe. For nogle faa Aar siden fik Prof. Baird et 

 Brev fra Dr. Confield, der har tilbragt nogle Aar 

 blandt disse Dyr, hvori han udtalte den Kjendsgjerning, 

 at denne Antilope virkelig fælder sine Horn. Men da 

 dette Dyr altid er blevet betragtet som hørende til de 

 skedehornede Drøvtyggere (Koen, Faaret, Geden osv.), 

 betragtede Prof. Baird denne Angivelse som beroende 

 paa en Skuffelse fra Brevskriverens Side og lagde ikke 

 videre Vægt paa Sagen, førend i 1865 en ung Han-Anti- 

 lope blev bragt til den zoologiske Have i London, den 



*) Efter Prinds Max af Neuwied er denne Gren ikke konstant, og 

 det samme gjælder om Manglen af Biklovene, hvorpaa man i 

 den senere Tid har villet lægge en særegen systematisk Vægt. 



(M. A.). 



