364 



ligesom paa Dyrets Ansigt; en lille Del af Spidsen er 

 allerede begyndt at hærdne, og derved at denne virker 

 som en Kile, skyder den det gamle Horn af. Det nye 

 bliver ved at vokse fra Spidsen nedad, og paa samme 

 Tid bliver den tykke Hud ved at hærdne, i Begyndelsen 

 antagende Udseendet af sort Læder. Det er bøjeligt, saa at 

 Spidsen kan bøjes i enhver Retning; en Gren skyder ud 

 fra dets Grund (Fig. 4 og 5), og midt om Sommeren ere 

 Hornene fuldt udviklede (Fig. 6), hvorpaa de atter fældes 

 og fornyes om Høsten. Det fældede Horn synes at være 

 en Masse af sammenlimede Haar, indesluttede i et Stof, 

 der ligner Fiskeben; nogle af Haarene smelte dog aldrig 

 ganske sammen med Hornmassen, men beholde deres na- 

 turlige Beskaffenhed og gaa tvers igjennem Hornet, saa 

 at de stikke ud baade paa den indvendige og den ud- 

 vendige Side af Hornet. Det Dyr, hvorefter jeg har 

 gjort de medfølgende Tegninger, er nu ifærd med at ud- 

 vikle Horn fjerde Gang; det andet Sæt var omtrent 3 

 Tommer længere end det første, og samme Forskjel var 

 der mellem andet og tredie Par.« 



Besøgerne i vort Universitetsmuseum ville ikke 

 kunne undgaa at blive opmærksom paa et i Hallen op- 

 stillet Par kæmpemæssige Bagben af et tveklovet Patte- 

 dyr — følgelig en Drøvtygger — og Etiketten vil belære 

 dem om, at dette Dyr er Sivatheriet, en af de mange 

 mærkelige uddøde Pattedyrformer, som Dr. Falconer 

 og Cpt. Cautley opdagede i Siwaliks-Bjergenes Tertiær- 

 lag ved Foden af Himalayabjergene i Murkundadalen. 

 Den vedføjede Afbildning af hele Sivatheriets Skelet — 

 de manglende Dele supplerede saa godt som mulig efter 



