366 



som satte Zoologerne mest i Forlegenhed, naar de søgte 

 at klare sig dette uddøde Dyrs systematiske Plads, var 

 netop den, hvori Drøvtyggernes Slægtskabsforhold ellers 

 plejer at finde et temmelig skarpt Udtryk, nemlig Hor- 

 nene. Af dem havde Sivatheriet aabenbart to Par af 

 meget forskjellig Form, et Par smaa spidse Kegler for- 

 rest paa Panden og et Par store, flade, vredne, trekløvede 

 nærmere ved Nakken. Man sammenlignede dette med 

 Giraffens (jfr. ovenfor), men det lader sig dog bedre sam- 

 menligne med Forholdet hos de firhornede Antiloper 

 (Tetraceros)*). Hos disse ere imidlertid alle fire Horn 

 af samme Form, medens Baghornene hos Sivatheriet ved 

 Form og Forgrening snarere mindede om Hjortenes Tak- 

 ker; imidlertid vare de forskjellige fra disse ved at være 

 ganske glatte og ved at mangle Kransen ved Grunden. 

 Denne' er jo et Kjendetegn paa periodisk Fældning; en 

 saadan fandt altsaa ikke Sted hos Sivatheriet, derimod 

 er det højst rimeligt, at den ydre Haar- og Hornskede 

 paa disse Dannelser blev skiftet aarlig ligesom hos 

 Præri-Antilopen, med hvis Pandeudvækster Sivatheriets 

 Baghorn jo aabenbart frembyde en ikke ringe Lighed. Af 

 alle nulevende Dyr er der overhovedet intet, der kommer 

 Sivatheriet nærmere end Antilocapra, og i Nærheden 

 af denne maa det have sin Plads i Systemet, om end 

 som Typus for en egen selvstændig Familie. Vi have 

 ikke kunnet nægte os den Fornøjelse at gjengive (Tavle H) 

 det geniale Billede, hvori Murie har gjenopvakt denne 

 interessante Dyreform fra de døde. 



Fra Nordamerikas Tertiærlag har man Levninger af to firhornede 

 Drøvtyggere (Bramatherium og Macrocerops), der ogsaa i 

 Tandforholdene synes at have lignet Sivatheriet. 



