373 



mindelige Verdensundergang. Paa den øde Flade var 

 da en anden, den sekundære, Plante- og Dyreverden 

 kaldet til Liv, fuldkommen uafhængig og forskjellig fra 

 den uddøde; ogsaa denne var igjen bleven tilintetgjort, 

 indtil, efter at den samme Proces var bleven gjentaget 

 flere Gange med længere eller kortere Mellemrum, Men- 

 nesket og med det alle den nu værende Verdens Planter og 

 Dyr vare blevne til; med dem begynder den historiske 

 Tid, hvis Varighed ikke har overtruflfet de bibelske 6000 

 Aar betydelig. 



Grunden til hine jordomvæltende Revolutioner søgte 

 Geologien i den voldsomme Tilbagevirkning af Jordens 

 smeltede indre mod den dengang langt tyndere Skal, som 

 i Nutiden kun bliver ved at virke ved lokale Hævninger, 

 i Vulkanernes Ild- og Dyndudbrud, tildels endog ved 

 sekulære Hævninger og Sænkninger af hele Dele af 

 Jordskorpen. Overfor disse Anskuelser har under Ly e 11 s 

 Vejledning den Overbevisning brudt sig en Bane, at ikke 

 voldsomme Revolutioner i periodisk Tilbagevenden paa 

 en Gang omstyrtede Jordens hele Relief med alt derpaa 

 værende Liv, men at alle Forandringer i Urtiden altid 

 kun have truffet en Del af Jordoverfladen, og at de kun 

 have kunnet være en Følge af de selv samme Natur- 

 kræfter, som endnu den Dag i Dag ere virksomme paa 

 Jorden; at i Særdeleshed Vandets, Luftens og de kemiske 

 Processers langsomme, men stadig virkende Kræfter have 

 havt en maaske endnu større Andel deri, end under- 

 jordiske glødende Lavamasser. De, som studerede den 

 i Stenlagene begravede Plante- og Dyreverden, blandt 

 hvilke Goppert indtager en saa fremragende Plads, 

 efterviste, at alt Liv i enhver geologisk Formation umulig 

 kunde være tilintetgjort samtidig, eftersom mange Arter 



Fjerde Række. IV. 24 



