377 



at endnu andre tildels ubekjendte Indvirkninger have 

 været virksomme derved , at Arternes Foranderlighed 

 har været langt ringere i den historiske Tid, i hvilken 

 Livsbetingelserne jo heller ikke væsenlig have forandret 

 sig, og at Problemets Løsning overhovedet langt fra er saa 

 simpelt, som den under den første Begejstring syntes at 

 være. Men Grundtanken er vunden og vil blive staaende 

 for hele Fremtiden: at det samtlige Liv paa Jorden fra 

 den første Begyndelse af og til Nutiden, fra Svampecellen 

 til Mennesket, danner en eneste intet Sted afbrudt Række, 

 hvis Led ere fremgaaede af hverandre ved umiddelbar 

 Forplantning og i Løbet af uudmaalelige Tidsrum have 

 udviklet sig til mere sammensatte og i det store og hele 

 ogsaa mere fuldkomne Former. 



Hvad nu angaaer Videnskaben om Livet, saa 

 er ogsaa den i de sidste Aar bleven fremmet til alle 

 Sider. Adskillelsen og Beskrivelsen af de enkelte Arter 

 var allerede før den Tid naaet til en vis Afslutning; 

 det naturlige System havde allerede faaet sin endelige 

 Form, for Dyrenes Vedkommende ved Cuvier, for Plan- 

 ternes ved Jussieu, og kun i det enkelte kunde det 

 endnu blive forbedret og fuldstændiggjort ved de talrige 

 Opdagelser, som den omhyggeligere Udforskning af Jorden 

 bragte for Dagen. Selv det paa Verdenshavets Bund 

 sig udfoldende Liv kunde ikke længer unddrage sig 

 Carpenter's, Huxley's, Pourtales's og andre For- 

 skeres spejdende Blikke; siden 1853 have de ved Hjælp 

 af Slæbenettet ikke blot bragt ubekjendte Skabninger 

 af det laveste Liv, men ogsaa en Mangfoldighed af højere 

 Sødyr op fra Dybet, og med Forbavselse fandt disse 

 Mænd blandt dettes Beboere Former, som man tidligere 



