394 



trække Spiralvindingerne sig atter sammen, og Blomsten 

 drages ned under Vandfladen for i Vandets Dybde at 

 udvikle sin Frugt. Paa Hanplanten findes derimod ingen 

 lignende lang spiralsnoet Blomsterstilk; de talrige smaa 

 Blomster ere kortstilkede og sammenhobede i en Blom- 

 sterstand, men dennes Stilk er kun en Finger lang og ret. 

 Naar Hanblomsterne ere helt udviklede, rive de sig »> under 

 Middagssolens Straaler« løs fra Fællesstilken og stige til- 

 vejrs »som smaa Luftblærer«, indtil de naa Vandets 

 Overflade; her aabne de sig, de to større Blomsterdæk- 

 blade slaa sig ifølge John Scotts Angivelser ud og 

 tjene nærmest som Skib, medens det tredie mindre, 

 krummet tilbage, danner et Miniatursejl. Saaledes drives 

 de nu af Vind og Strøm omkring, indtil de støde paa Hun- 

 blomsterne; de træff"e disse ventende, med Arrene stivt 

 udbredte, og naar de da støde mod dem, hænder det let, 

 at de paa dem aflejre en Portion af Støvkornene, der 

 ere store og i den Grad klæbrige og sammenhængende, 

 at de aldrig af sig selv falde ud af Støvknapperne. Støvet 

 kommer her aldrig i Berøring med Vandet, og Vallisneria 

 danner en Art Mellemform mellem de ved Vind og Insekter 

 bestøvede Blomster og de ægte hydrofile. Til de første 

 hører t. Ex. dens nære Frænde , den ogsaa hos os al- 

 mindelige Frøbid (Hydrocharis) ; til de sidste hører t. Ex. 

 Havgræs (Ruppia). Denne Plante har en aksformet 

 Blomsterstand, der er saa udpræget dichogamisk som faa 

 andre Blomsterstande. Delpino omtaler nærmere vor 

 ene Art, R. s p iralis; paa dennes første Udviklingstrin 

 er Akset kort og rager næppe frem af de den indeslut- 

 tende Hylsterblade; Støvknapperne ere da modne, aabne 

 sig og Støvkornene stige op til Overfladen af Vandet, 

 hvor de saa svømme omkring. Næppe er dette udført 



