426 



fast. Man kan betræde dem, og der efterlades maaske 

 ueppe engang Fodtrin i dem, naar man gaaer over dem; 

 men naar Højvande indtræder, og Vandet gaar over dem, 

 bliver Massen meget eftergivende. Kommer et Skib paa 

 Grund paa en saadan Banke, synker det ned i Sandet, 

 og det er i Reglen umuligt at bringe det flot igjen. At 

 kunne advare Skibene imod saadanne Banker, er derfor 

 overordenlig ønskeligt, men de store Vanskeligheder, 

 som Fyrtaarnes Sikring paa saadanne Steder frembyder, 

 har gjort, at man ofte tager sin Tilflugt til Fyrskibe. 

 Men disse Skibe kunne i Reglen ikke ligge ude hele 

 Aaret, og mangen Gang tvinges de af Storm og Uvejr 

 til at søge Havn paa Tider, hvor det netop var aller- 

 ønskeligst at have dem paa Stedet. I den nyere Tid 

 har man under saadanne Omstændigheder bygget Taarnene 

 paa Skruepæle af Jern. Disse frembyde samme Sikker- 

 hed for de søfarende som de murede Taarne, men derhos 

 den Fordel, at de selv ere i Sikkerhed, idet de ere aabne 

 og følgelig ej heller hindre Bølgernes Forplantelse eller 

 give Anledning til Udskæring af Grunden. Hvor der 

 indtræffer Isgang, ville saadanne aabne Værker dog vist- 

 nok vise sig mindre gode, da de lettere beskadiges af 

 Isen end de murede Taarne. 



De Diger, med hvilke man i Marsken søger at sikre 

 de derværende lavt liggende frugtbare Landstrækninger 

 imod Havets Oversvømmelser, opføres gjerne af temmelig 

 stærkt leret Jord uden anden Beklædning end den, en 

 kraftig Græsvækst kan afgive. Andet Materiale vilde paa 

 slige Steder være i høj Grad bekosteligt at bringe til- 

 veje, men det behyttede er da ogsaa godt nok, naar 

 Diget iøvrigt er hensigtsmæssig konstrueret og i god 

 Stand. Dog er Digets Bestaaen altid betinget af, at der 



