463 



neme, efter hvilken vi bestemme og benævne Slægt og 

 Art, er aldrig kjønnet; den kjønsbærende Generation 

 tage vi derimod slet ikke Hensyn til og se vi sjelden. 

 Hos Mosserne er det tvert imod denne, der især tages i 

 Betragtning ved Artsbestemmelsen (Slægterne bestemmes 

 mest efter Sporehuset d. e. den kjønsløse Generation). 



Vi gaa nu videre, og nu følger Paralleliseringen af 

 sig selv, især naar man har de foregaaende Afsnit i Er- 

 indring. Lad os først følge den kjonnede Genera- 

 tion. Fra sit Højdepunkt, Mosplanten ■•^) , sank den 

 pludselig ned til Bregnens løvagtige Forkim; hos Padde- 

 rokkerne, der staa Bregnerne saa nær, staaer den endnu 

 paa væsenlig samme Udviklingstrin; den er gron, kan 

 ernære sig selv og kan derfor Maaneder igjennem føre et 

 selvstændigt Liv. Men allerede hos Maanerudefamilien er det 

 gaaet yderligere tilbage for den; den er ikke længer grøn, 

 og den er derfor afhængig af det Melstof, som den har 

 faaet oplagt i sine Celler**). Men paa dette Punkt 

 i Planteriget indtræder der en Arbejdsdeling , der tyder 

 hen paa en højere Grad af Fuldkommenhed. Den kjøn- 

 nede Generation bliver nemlig ikke længer , som hos 

 Bregnerne, en hermafrodit Generation, der frembringer 

 saavel Sæd- som Æggjemmer; fra nu af overtager den 

 ene Forkim det Arbejde alene at frembringe kvindelige, 

 den anden alene mandlige Kjønsorganer, hvilket Forhold 

 allerede er tilstede hos Padderokkerne, om end mindre 



*) Hvor langt denne staaer tilbage for de efterfølgende Klasser til 

 trods for at den tilsyneladende er saa højt organiseret, sees af, 

 at der endnu ikke forekommer Kar i dens Stængler eller Blade- 

 Derimod røber Moskapselen sin højere Rang ved sin langt mere 

 sammensatte Bygning, sine Cellers mangfoldige Former og Ud- 

 dannelse, sin med Spalteaabninger forsynede Overhud o. s. v. 



'*) Se denne Aarg., S. 48, Fig. 12. 



