473 



Saa ere vi da i disse Skildringer naaede til en af- 

 sluttende Betragtning af det hele Planterige. Jeg har 

 maattet føre Læseren gjennem en Mængde Detailler, gjenneni 

 specielle Undersøgelser, der ihaaske ville være for træt- 

 tende og afskrækkende for mange, til at de have kunnet 

 holde ud at følge mig. Men uden dem vilde vi ikke 

 have naaet det Maal, som det gjælder om, en virkelig 

 Forstaaelse af Naturens Udviklingsplan for Planteriget. 

 Jeg kunde have givet nogle lette, morende Skitser, som 

 vilde have stillet færre Fordringer til Læserens Efter- 

 tanke og Hukommelse; men han vilde da heller ikke 

 have været i Stand til virkelig at tilegne sig det læste, 

 fatte Sammenhængen mellem den højeste og laveste 

 Plante, mellem Algen eller Svampen og Mimosen eller 

 Rosen, se Enheden i Mangfoldigheden af alle de Milli- 

 oner af Skabninger, som vi henregne til Planterne, og 

 tillige Forskjellen mellem dem, i Overensstemmelse med 

 Goethes Ord: »Alle Gestalten sind åhnlich, und keine 

 gleichet der andern«. Jeg har bestræbt mig for at vise 

 dette i min Afhandling; det skulde glæde mig, om det var 

 lykkedes. Men nu indfinder følgende Spørgsmaal sig paa 

 naturlig Maade. Skulle vi nu ogsaa tro Fortsættelsen af 

 de citerede Ord: »und so deutet der Chor auf ein ge- 

 heimes Gesetz« i Overensstemmelse med Darwinianernes 

 Naturbetragtning eller ikke? Vi have seet, at der ingen 

 skarpe Grænser og dybe Kløfter er nogensteds i Plante- 

 riget; tvert imod fandt vi stor Lighed i Bygning, en jævnt 

 fremskridende Udviklingsgang med Omdannelse af for- 

 haandenværende Grundorganer og enten Udvikling af dem 

 til stedse større Fuldkommenhed eller stadig Reduktion 

 til sluttelig fuldstændig Forsvinden. Skal denne Lighed 

 i Bygning nu ansees for at være et Udtryk for Slægtskab 



