474 



og Nedstamning, hvad Darwiniauerne ville ? Det er let at 

 tænke sig den hele LMvikling. Hos de aller første 

 Planter have vi kun et Lov, og der frembringes ved Be- 

 frugtningen kun en simpel hvilende Spore (se S. 489); saa 

 bliver den ved et Tilfælde eller ved en i den lignende 

 Drift til Udartning mere fuldkommen, den bliver omgivet 

 med andre Celler, som beskytte den, og i Stedet for en 

 enkelt Spore faa vi en sammensat Organisme, et Sporehus; 

 saa udvikler dette sig videre under »Kampen for Til- 

 værelsen«, og vi faa sluttelig det højt organiserede Bregne- 

 træ, den blomsterbærende Plante, der jo rigtignok ganske 

 anderledes sikkert kan føre Arten gjennem Verdens 

 Farer og Fristelser. Samtidig er den kjønnede Genera- 

 tion i stadig Tilbagegang, thi Artens Existens beroer jo 

 nu ikke paa den , men betroes stedse mere til hin 

 kjønsløse Generations Varetægt. Den lille , mandlige 

 Forkimcelle hos Ulvefodsplanterne er en af de sidste 

 Rester af hin forhen saa mægtige Forkim. Hvad Mening 

 skulde der være i saadan en lille Celles Tilværelse, naar 

 det ikke netop var den, at den var et lille Arvegods fra 

 Forfædrene, en lille Kuriositet, som Efterkommerne have 

 til Minde om dem, men som de forøvrigt ellers aldeles 

 ingen Fornøjelse eller Nytte have af; dertil er den alt 

 for ubetydelig. Men overflødige Organer kastes snart bort, 

 og tilsidst er der derfor af hin kjønnede Generation netop 

 kun det uundværligste tilbage. Man kan ogsaa tænke 

 sig, at da en Mikrospore en Gang af et eller andet vel- 

 villigt Insekt tilfældig førtes hen paa et Sporehus og 

 spirede der, trængte Forkimen ned i Sporehuset, og saa 

 fandt den, at den kunde komme nemmere til at befrugte 

 Kimcellen end ved at gjøre sig den Ulejlighed at udforme 

 Sædlegemer af sin Celleslim; den lod Celleslimen ganske 



