Dyrenes Soyn. 



7 9 /!p F 2 '^^^^^ Alfred Brehm.) 



Vi tør vel antage, at alle Dyr sove. Dette lader sig vel 

 ikke bevise, fordi Iagttagelsen af mange Dyr frembyder 

 betydelige Vanskeligheder. Ganske afset fra, at man ej 

 er i Stand til at efterspore en Fisk, saaledes som man 

 maatte ønske det, i Vandet, saa ere ogsaa Skuffelser af 

 forskjellig Art mulige, ja sandsynlige eller visse, selv ved 

 den mest uafbrudte Iagttagelse af en Fange af denne 

 Klasse, Og en Fisk frembyder dog altid større Spillerum 

 og et rigere Stof for Iagttagelsen end de fleste andre 

 Vanddyr, ytrer Hensigter, en overlagt, selvbevidst Virk- 

 somhed, medens dette er meget vanskeligt eller endog 

 slet ikke mtiligt at erkjende hos de lavere Dyr. Hos 

 de lavere Dyr — hvorved jeg vil have forstaaet de 

 Hvirvelløses Klasser og Kredse — er Søvnen sandsyn- 

 ligvis ensbetydende med Hvile. Hos de allerlaveste kjende 

 vi endnu ikke en Hviletilstand, og det vil neppe nogen- 

 sinde lykkes os at bestemme, hvor naar et formløst Dyr 

 (en Havsvamp f. Ex.) er virksomt eller uvirksomt. Med 

 Hensyn til Straaledyrene lader der sig allerede slutte 

 noget mere. De synes os virksomme eller vaagne, saa 

 længe de have udfoldet deres Følerkrans, uvirksomme 

 eller hvilende, maaske sovende, saa længe de have deres 

 Fangearme indtrukne. Tilnærmelsesvis gj ælder det samme 



Fjerde Række V. 1 



