15 



Ravne og Krager enkelt staaende Træer eller højt liggende 

 Dele af Marker, Højdedrag og Klippevægge; tæt sammen- 

 trængte besætte Stærene Træernes højeste Toppe, snakke, 

 synge og spøge paa deres Vis; Skarver og Pelikaner 

 ordne sig rækkevis ligesom Soldater paa Øer og Skjær, 

 Hejrer, Maager, Ænder og Gjæs paa Sandbanker; saa 

 bryde de endelig samlede op til deres vante Soveplads. 



Alle forsigtige Fugle sende Spejdere ud, som før 

 Opbruddet til Sovepladsen skulle overtyde sig om dennes 

 uforstyrrede Sikkerhed. Kun i Undtagelses-Tilfælde flyver 

 den samlede Flok afsted bag efter de ældste og klo- 

 geste; i Almindelighed følge andre Spejdere efter de første, 

 sædvanlig i forstærket Antal, hvad enten det nu er frivil- 

 lige eller Afsendinge fra Sværmen, og først, naar ogsaa 

 disse vende tilbage uden at udstøde advarende Skrig, hæve 

 de sig alle. Er Sovepladsen umiddelbart tilgængelig, saa 

 sætte de sig i Træerne uden en Lyd, og kun Vingeslaget 

 eller Gnidningen mod Træets Grene forraader Sove- 

 gjæsternes Ankomst for det lyttende Øre. Er den der- 

 imod omgivet eller beskyttet af Vand, Sumpe, Moradser, 

 en vid nøgen Slette, eller ere Fuglene af gammel Vane 

 blevne trygge, saa bliver der ogsaa her pippet, slaaet Triller, 

 larmet, snakket o. s. fr. ofte til langt ud paa Natten. 

 Først lidt efter lidt bliver det stille; Kvidderen synker 

 ned til Pludder og Hvisken: største Delen af de for- 

 samlede er sovet ind. Om virkelig alle Medlemmer af et 

 saadant Selskab paa en Gang hvile, eller om enkelte, som 

 man paastaar, sørge for de andres Sikkerhed, er uaf- 

 gjort. Fuglenes lette Søvn synes at tale for det første, 

 men ogsaa mange Grunde for det sidste. Det er i alt Fald 

 vist, at det er vanskeligt om ikke umuligt at gribe en 

 sovende Fugl, vanskeligt at nærme sig den uden at 



