16 



bemærkes, vanskeligt at overraske den. Men en kort 

 Betuttethed hos den voldsomt d. v. s. til urette Tid væk- 

 kede Fugl, en vis Ubehjælpsomhed i det første Øjeblik 

 efter Opvaagningen, kan ikke benægtes. 



At saa aandelig højt staaende Dyr som Fuglene 

 drømme, kan ikke overraske nogen. Deres virk- 

 somme Hjerne bearbejder ogsaa under Søvnen visse Dele 

 af de modtagne Indtryk, af hafte eller fremspirende 

 Tanker. Dette kan med Sikkerhed sluttes af Iagttagelser 

 paa Stuefugle. Man hører ofte afbrudte Lyde af dem, 

 bemærker, at de uden nogen som helst synlig Aarsag 

 undertiden pludselig flagre op og da søge at fatte sig, 

 vise sig ængstelige osv. 



Mangfoldigere og mere afvexlende end hos nogen 

 anden Klasse ere de Stillinger, som Fuglene indtage under 

 Hvile og Søvn. Det sovende Pattedyr staar eller ligger, 

 den hvilende og sovende Fugl staaer paa et eller begge 

 Ben, sidder, sidder paa Hug, hænger eller ligger. 



Den af Spise og Drikke mættede Fugl flyver lang- 

 somt til sit Hvilested, sætter sig her til Rette, ordner 

 Fjerene, løfter paa Vingerne, udtømmer sig, sætter sig 

 lige opret, stiller sig undertiden paa ét Ben, lukker 

 Øjnene helt eller halvt og lader nu Kro og Mave udføre 

 deres Dont. Man maa iagttage Kjød- eller Frøæderne, 

 altsaa dem, som forberede Fødens Fordøjelse i Kroen, for 

 at lære Hvilens Behagelighed at kjende efter Maaltidet. 

 Kun en Drøvtygger kan være saa stille fornøjet og dog 

 saa tankeløs, som Fuglen er det. »Den tænker paa ingen 

 Ting« og falder ofte helt i Søvn. Da trækker Falken og 

 Hejren sin Hals end mere ind, da skjuler Flamingoen, Sva- 

 nen, Gaasen og Maagen foruden det ene Ben ogsaa Hovedet 

 imellem Fjerene, da lægger Gribben, Ørnen, Glenten og 



