29 



udvikles Kredsene mere til den ene end til den anden Side, 

 saa at den lyse Plet forrykkes fra sin Stilling i Centrum. 

 Større Regelmæssighed findes derimod f. Ex. i Lindse- 

 frøets Stivelsekorn, af hvilke en Udviklingsrække ses i 

 Fig. 2 a~d. 



a 



Fig. 2. 



Tidligere troede man, at Kredsene eller Lagene, som 

 de kaldtes, vare dannede ved, at det ene aflejredes uden 

 paa det andet, saa at de yderste vare de yngste. 

 Denne Paastand hævdedes navnlig af den tyske Botaniker 

 Schleiden. Schweizeren Nage li, som for knap 15 Aar 

 siden har skrevet et stort Værk i Kvart paa over 600 Sider 



'^i^\«m Stivelsen, og som har anstillet meget omhyggelige 

 Undersøgelser, er kommen til et aldeles modsat Resultat, 

 som jeg i Korthed skal gjøre Rede for, da det viser, 

 hvor fine Iagttagelser han har anstillet, og hvilke sindrige 

 Slutninger han har draget af disse. 



For det første har han paavist, at de saakaldte Lag 

 ere fremkomne derved, at Stivelsekornet bestaar af 

 meget tynde skalformede Partier, der afvexlende ere 



jH^fattigere eller rigere paa Vand; paa Figurerne ses de 

 første som mørkere, de sidste som lysere Ringe. For 



jinKortheds Skyld ville vi kalde hine faste, disse bløde 

 Lag. Begyndelsen til ethvert Stivelsekorn er eu lille 



e'!*fast Kugle (Fig. 2 a); inden i denne opstaar der en blødere 

 saakaldet Kjærne (Fig. 2 b). Kornet voxer nu ved 



