33 



Vi have da set, hvorledes hvert lille Stivelsekorn 

 har sin egen Historie, hvorledes det opstaar og voxer, 

 hvorledes det udvikles efter bestemte Love, og hvorledes 

 det er forskjelligt hos de forskjellige Planter. Men i 

 hvilket Øjemed mon Stivelsekornene da ere frembragte? 

 Mon de stedse skulle hvile i Cellerne? Mon de kun ere 

 aflejrede i disse for at tjene Dyr og Mennesker til Føde? 

 Eller jnon de strax efter at være dannede atter skulle 

 omformes for at tjene til Næring for Planten og bidrage 

 til Udvikling ^af dennes Organer? 



Nej hverken det ene eller det andet. Denne sekundære 

 Stivelses Opgave er det navnlig at afgive Reserve- 

 næring til Planterne. Naturen er en god Husmoder, 

 den sørger for Fremtiden ved at samle Forraad, naar der 

 er Overflod af Næringsstof, og bevare det, indtil der 

 er Mangel paa samroe. Stivelsen er Planternes vigtigste 

 Reservenæringsstof; den ophobes i forskjellige Dele af 

 Planten, ligesom i Spisekamre, hvor den kan gjemmes, 

 medens Planten hviler, og indtil den behøver mere Næring, 

 end den selv kan hente sig op af Jordens Skjød. Derfor 

 findes den i stor Mængde i Frugter og Frø, i Knoller og 

 Løg og overhovedet i saadanne Plantedele, som efter en 

 kortere eller længere Dvale skulle vaagne til fornyet Liv. 

 En vigtig Egenskab ved Stivelsen, som gjør den vel 

 skikket til den Rolle, den spiller, er den, at den ikke, 

 eller i alt Fald kun i meget ringe Grad, kan opløses i 

 koldt Vand. Hele Vinteren igjennem kan den derfor 

 forblive uforandret. Først naar Vaaren bringer større 

 Varme, kunne de kemiske Forandringer begynde at foregaa 

 i Planterne, som betinge deres Væxt. En af disse 

 Forandringer er den, at Stivelsen opløses og omdannes 

 til det i Vand opløselige Sukker og Gummi. Ligesom 



Fjerde Række. Y. 3 



