64 



opmærksom paa, at efter hans Theori finder Udbredelsen 

 af en kosmisk Sky af adskilte Dele under Paavirkning af 

 Solen eller en Planet (min forrige Artikel S. 268) kun 

 Sted langs Banen. Men Udstrømningerne af Komet- 

 materien finder, som ogsaa tidligere omtalt, ikke Sted i 

 Banen, men bort fra Solen. Vel ere Kometernes Haler 

 gjerne bøjede noget tilbage i Baneplanet modsat Bevægel- 

 sens Retning, men hovedsagelig ere de dog vendte bort 

 fra Solen. De mærkelige Udstrømninger fra Kjærnen, 

 der, som Bess el viste, synes at hidrøre fra en Polar- 

 kraft i Solen, der frastøder Kometmaterien, kunne altsaa 

 ikke være identiske med en Meteorsværms sukcessive 

 Opløsning. Denne sker som sagt i selve Banen, saa at 

 Sværmen bliver langstrakt og forholdsvis smal, hvorved 

 Radiationen fremkommer (1. c. pag. 265), men naar 

 Jorden passerer gjennem de udstrømmende Dele af en 

 Komethale, der danne et bredt fremadskridende Lag af 

 Materie, saa ville de hypothetiske Stjerneskud ikke ud- 

 straale fra ét Punkt paa Himlen, saaledes som det er 

 Tilfældet under de store Meteorfald. 



Naar man altsaa af Identiteten af nogle Kometers 

 Baner med Meteorsværme ikke tør slutte til en Lighed i 

 den fysiske Beskaff'enhed af begge Fænomener, saa er 

 der kun én Forklaring mulig: en fælles Oprindelse af 

 disse. Schiaparelli mener saaledes, at Kometkjærnen 

 bestaaer af en fastere Materie, som opløser sig i adskilte 

 Dele og efterhaanden udskilles til Stjerneskud*). Thi 



*) En Deling af Kometmaterien er et bekjendt Fænomen (Bieias 

 Komet). Man har hyppig set en Tendens hos den tætte Komet- 

 masse til at ordne sig til en kornet eller grødet Masse, f. Ex. 

 ved Kometen III 1862. Fiere Kometers Kjærner have bestaaet af 

 flere eller mange enkelte Dele, der se ud som sitrende Lyspunkter. 



