69 



Varmekilden og derved afkøles enten atter frembringe en 

 flydende Kjærne eller, naar Temperaturforringelsen ikke er 

 tilstrækkelig, langsomt forsvinde i Rummet ved stadig 

 Fortynding.« Med Hensyn til denne Forsvinden af Ko- 

 meten ytrer Zøllner sig desuden i en ganske ny lille 

 Afhandling om den Bielaske Komet paa følgende Maade: 

 »Man kunde tænke sig, at naar en Kometkjærne som 

 en Følge af sukces siv Fordampning forsvinder, fortætte 

 de tiloversblivende Dampmasser i Mangel af et stærkt 

 overvejende x4.ttraktions centrum sig i et Antal adskilte 

 Midtpunkter, ligesom en Sky af Vanddampe opløser sig 

 i Regndraaber. Hine fortættede Dele af Kometdampen 

 vilde da, naar de i fast eller maaske endnu flydende 

 Tilstand trænge ind i Jordens Atmosfære, kunne vise 

 sig for os som talrige Stjerneskud. Spektroskopet vil 

 forliaabentlig løse dette Spørgsmaal med Tiden«*). — 

 Dette er i Sandhed et meget smukt Forsøg paa at for- 

 klare Sammenhænget mellem Kometernes Opløsning og 

 Meteorstrømmenes Dannelse paa en med Iagttagelsen 

 stemmende Maade (sml. hvad der ovenfor er sagt om 

 Kometkjæmens kornede Beskaffenhed.) 



*) Berichte der k. såchs. Gesellschaft der Wissenschaften zu Leipzig, 

 Math phys. Classe, Sitzung am 12ten Decbr. 1872. I sin ovenfor 

 citerede Bog taler Zøllner ikke synderlig om Meteorerne, (jeg 

 ved fra ham selv, at han endnu forrige Efteraar ikke kjendte 

 Schiaparellis Bog), han siger kun, at naar man betragter Stjerne- 

 skudsværmene som Ruiner af itugaaede Planeter (som Olbers i 

 sin Tid tænkte sig Asteroiderne), saa er det rimeligt, at der blandt 

 hine Ruiner ogsaa maa lindes flydende Dele Men en slig Itu- 

 gaaen af en Planet, hvis den overhovedet er mulig, kan ikke 

 fremkalde Sværme af Smaadele, der gaa i samme Retning gjen- 

 nem Rummet, idet Stykkerne af en sprungen Granat jo flyve til 

 alle Sider. 



