80 



og udstraalede et glimrende Fosforlys, naar Fisken svømmede 

 eller blev taget op i Haanden; dog udgik dette Lys ogsaa 

 fra de staalgraa Skæl, som beklædte dens Hud for Resten; 

 dette Lys havde undertiden en „intermitterende" Karakter, 

 d. V, s. det skinnede ikke uafbrudt, men af og til som smaa 

 Blinkfyr, men til andre Tider straalede det stadig i flere 

 Minutter. Efter Fiskens Død ophørte det derimod strax. — 

 Uagtet hine Pletter eller Prikker (som man paa Grund af 

 denne Iagttagelse ligefrem har tydet som Lysredskaber) nu, som 

 sagt, ere overmaade almindelige hos de talrige Slægter og Arter 

 af Skopelinernes Familie, haves der neppe en eneste Iagttagelse 

 foruden denne for, at de virkelig gjøre Tjeneste som saa- 

 danne. Vel har Prof. Reinhardt hos en anden pelagisk 

 Skopelin — den næsten kulsorte Astronesthes niger — 

 iagttaget en lignende aktiv Lysudvikling, men uagtet denne 

 lille Fisk er prydet paa det sirligste med Rækker af aldeles 

 lignende Prikker, og disse i Beskrivelserne ogsaa omtales 

 som dens Lysredskaber, udstraalede Lyset aldeles ikke fra 

 dem. Det beskrives som „et meget levende grønligt Lys, der 

 kom og svandt og kom igjen, men alt i Øjeblikke, og op- 

 hørte aldeles , naar Fisken døde. Det udstraalede fra . en 

 Plet paa Panden lidt foran Øjnene og blussede derfra op 

 langs Ryggen lige hen til den første Rygfinne; den øvrige 

 Del af Fiskens Legeme forblev ganske mørk." Uagtet der 

 altsaa kun foreligger disse to Iagttagelser over lysende 

 Skopeliner, forekommer det os dog, at der er god Grund 

 til at formode, at Lysudvikling er en denne Familie i Al- 

 mindelighed tilkommende Egenskab. 



Den tredje Fiske-Art, hos hvilken et sligt Fænomen er 

 iagttaget, er, som allerede antydet, en Haj, men en meget 

 lille Haj (Isistius brasiliensis), som endnu ikke er iagttaget 

 af større Længde end ^ Alen. Den synes at være en Be- 

 boer af det aabne Hav mellem Vendekredsene; til forskjellig 

 Tid er den fanget ved Brasilien, Mauritius og Nyholland ; vort 

 Museum besidder den i to Exemplarer, som Kapt. Andrea 

 har fanget, det ene i Atlanterhavet, det andet i det indiske 

 Hav, begge Gange en halv Snes Grader syd for Linien; 

 den har altsaa ligesom mange andre pelagiske Fiske en 

 meget stor geografisk Udbredning. For Resten er den en 

 nær Slægtning af en nordisk Haj, der opnaar en meget 

 anselig Størrelse, nemlig den saakaldte Havkai eller Haa- 

 kjærring, men da det af Bennett undersøgte Exemplar inde- 

 holdt sex Æg af et Dueægs Størrelse, er det ikke rimeligt, 

 at den opnaar en betydelig Størrelse, selv om de hidtil 



