^ Zooiogy "'A 



^Jj±!Lz^ Om den skindode Tilstand. 



Af C. G. Gædeken, Lektor ved Universitetet. 

 (Udarbejdet efter Foredrag, holdte i den naturhistoriske Forening.) 



IXrunden til, at jeg i den følgende lille Afhandling har 

 behandlet Spørgsmaalet om den skindøde Tilstand, er, at 

 Lægerne efter min Overbevisning i denne Henseende staa 

 i en vis Gjæld til Publikum. Man overbeviser sig let 

 om, at der i den almindelige Bevidsthed — jeg taler 

 ikke her om lettroende, uvidende Mennesker — men at 

 der, selv blandt den dannede og oplyste Del af Publi- 

 kum, findes ikke ringe Frygt eller dog en vis sky, 

 uhyggelig Usikkerhed ligeover for dette Spørgsmaal. 

 Hvorledes kan det ogsaa være andet? Man kan endnu 

 stadig læse disse Fortællinger om skindøde, der henfalde 

 i en dødlignende Tilstand, i hvilken de ikke kunne give 

 nogetsomhelst Livstegn fra sig, men dog ligge med fuld 

 Bevidsthed, kunne høre alt, hvad der foregaar omkring 

 dem, mærke, at der træfi*es Anstalter til Begravelsen, 

 uden at de formaa at røre en Muskel for at vise, at de 

 endnu ere levende! Naar nu dertil føjes, at denne Til- 

 stand i den Grad skal ligne den virkelige Død, at selv 

 ikke Lægen formaar bestemt at kjende den, at alle Døds- 

 tegnene ere upaalidelige, at man endog har Exempler 

 paa, at skindøde lægges i Kisten, faa Laaget paasat, 



Fjerde Række V. 6 



