ren Fejltagelse. I gamle Lægebøger findes Beretninger 

 om, at Hjernen er en Svamp, der suger Blodet til Ho- 

 vedet, at Pulsaarerne føre Luft rundt i Legemet, at Sinds- 

 sygdom beror paa en Besættelse af onde Aander eller 

 en Forskrivning til Djævelen, at der kan gaa Ild i 

 Drankere ved Selvantændelse, saa at de brænde op o.s.v. 

 Er der da noget fornuftigt Menneske, som i vore Dage 

 vil tro nogen af disse Fortællinger eller anse dem for 

 beviste, fordi man kan anføre de gamle Forfattere som 

 Hjemmel for dem? Man vil maaske svare mig: de gamle 

 Læger fortælle udtrykkelig, at de selv have oplevet og 

 selv været Vidne til Skindøden, de beskrive denne for- 

 færdelige Tilstand af egen Erfaring, og altsaa bør man 

 tro dem. Ja det er sandt, men det samme er lige saa 

 godt Tilfældet med andre umulige Begivenheder; man 

 kan ogsaa finde omhyggelige og omstændelige Beskrivelser 

 af Selvforbrændinger, som om vedkommende selv havde 

 set dette, og dog lader det sig bestemt bevise, at Selv- 

 antændelser og Selvforbrændinger ere en Umulighed *). 

 Enten maa man tage alt, hvad der staar i gamle Læge- 

 bøger, for Sandhed, og saa blive vi rigtignok nødte til 

 at tro Ting, som man i vore Dage ikke kan bilde et 

 Barn ind; eller ogsaa maa man indrømme, at der hos 

 de gamle Forfattere findes en Mængde Fejltagelser, og 

 at man ingenlunde maa tro, at alt, hvad de fortælle, er 

 bevist med det samme. Der var en Tid, da alle — Publi- 

 kum saa vel som Lægerne — troede paa Skindøden, og 

 fra den Tid stamme alle disse Beretninger, som samledes 

 af Lægerne og nedskreves i deres Bøger, uden at det 



') Jfr. Dr Lehmanns Artikel om denne Sag i dette Tidsskrifts 

 1ste Række, 4de Bd., S. 225. (R. A) 



