92 



mine Læsere ved at gjennemgaa flere af disse Beretninger, 

 men jeg vil blot udtale ét Ønske, og det er, at enhver, 

 der er rigtig bange for Skindød, selv vil læse disse gamle 

 Beretninger, ikke paa anden Haand, men saaledes som 

 de staa hos selve Forfatterne; han vil da se, at det 

 langt overvejende Flertal af disse Historier ere saa taabe- 

 lige og saa utrolige, at ingen kan fæste mindste Lid til 

 dem. Der gives kun ganske enkelte af dem, som man 

 i vore Dage kan gjengive med nogenlunde Haab om, at 

 de kunne vinde Tiltro, og det er derfor kun dette lille 

 Udvalg, der stadig citeres af Nutidens Forfattere som 

 helt eller halvt troværdige. Som et Modstykke til disse 

 skal jeg anføre et Par Fortællinger, hentede fra de 

 samme Kilder: Indbyggerne i en russisk Provins å& 

 hvert Aar den 27de November paa Grund af den stærke 

 Kulde ligesom Svalerne og Frøerne, eller rettere sagt, de 

 fryse til Is; men med Foraarets Tilbagekomst leve de 

 atter op igjen den 24de April! Derpaa fortælles om- 

 stændelig Enkelthederne ved dette mærkelige Exempel 

 paa Skindød efter en større Maalestok. En anden For- 

 tælling: en Mand faldt i Vandet fra en Baad, han sank 

 ned paa Bunden og kom heldigvis til at staa paa Be- 

 nene, han vandrede derpaa afsted nede paa Bunden og 

 kom efter 8 Dages Forløb heldig i Land ved Kysten I 

 Flere lignende Historier fortælles, og Forfatteren betvivler 

 dem ikke, men undrer sig kun med Rette over, at noget 

 lignende ikke hænder hyppigere. Af den Art ere en 

 stor Del af de Erfaringer, som altsaa skulle tjene til 

 Bevis for Skindøden. Man vil vist indrømme mig, at 

 Forfattere, som kunne gjengive og selv tro paa saadanne 

 Historier, næppe fortjene stor Tillid, og at det dog virke- 

 lig ikke gaar an i vore Dage at forlange, at saadanne 



