94 



for en almindelig Diskussion. Jeg skal her saa meget 

 som muligt afholde mig fra at kritisere dette Arbejde, 

 da dette virkelig er aldeles overflødigt. Naar man læser 

 denne lille Bog, maa man paa Titelbladet se, at Hr. Le 

 Bon har Ret til at kalde sig Læge, thi ellers vilde man 

 næppe tro det. Iblandt andet fortæller Forfatteren nogle 

 Tilfælde af Skindød, som han selv har havt Lejlighed til 

 at iagttage. Alle disse Sygehistorier ere saa slet be- 

 skrevne, at det næppe er muligt at danne sig noget Be- 

 greb om, hvad det egentlig er, som Hr. Le Bon har 

 iagttaget; kun saa meget kan man tydelig se, at der 

 ikke i et eneste af disse Tilfælde kan være Tale om, at 

 den syge har været skindød. Forfatteren har kun bevist 

 én Ting, og det er, at han selv ikke har det fjerneste 

 Begreb om, hvad Skindød er. Hans første Tilfælde er 

 saaledes en ganske almindelig Opiumsforgiftning , hvor 

 den syge henligger i den sædvanlige, velbekj endte bevidst- 

 løse Tilstand, der altid indtræder efter større Doser af 

 denne Gift. Hvorledes dette Tilfælde af nogen Læge kan 

 forvexles med Skindød er aldeles ubegribeligt. Vi kunne 

 imidlertid tage et andet Exempel, som ikke er mere 

 meningsløst end alle de andre, men hvor Fejltagelsen 

 bedre kan opfattes, selv af Folk, der savne ethvert Be- 

 greb om Lægevidenskab. Som en autentisk Iagttagelse 

 af et Skindødstilfælde berettes fra Hr. Le Bon følgende 

 Historie efter Iagttagelse af en anden Læge i Paris : En ung 

 Mand bringes som død til sit Hjem; hvad han fejler er 

 det ikke muligt at se paa Grund af Beretningens for- 

 virrede Form; nogle tilkaldte Læger have trukket sig til- 

 bage med den Erklæring, at her intet er at gjøre. Refe- 

 renten kommer nu til og »ordinerer en Mixtur, som skal 

 indgives den syge med en Ske mellem Tænderne«. Hans 



