97 



at det var aldeles vist, at et Menneske kan være skin- 

 død, thi han selv havde oplevet et saadant Tilfælde, idet 

 en ung gejstlig, medens han stod paa Prækestolen paa en af 

 de varmeste Dage i en propfuld Kirke, blev svimmel og 

 faldt om som død; alle hans Omgivelser, selv en Læge, 

 antoge ham for død, allerede sang man Ligsangen over 

 ham, da den unge Mand levede op igjen til alles store 

 Glæde, » og dette, mine Herrer ! er aldeles paalideligt, thi 

 jeg selv var denne Præst, den hele Tildragelse er hændet 

 mig selv i min Ungdom,« det vil sige for 40 Aar siden. 

 Ingen vil mistænke denne ansete Embedsmand for at fare 

 med bevidst Usandhed, og man maa altsaa dog ind- 

 rømme, at Skindøden kan indtræde ! Ja lad os nu blot 

 se lidt nærmere paa denne Beretning, lad os huske, at 

 det hele er hændet for mange Aar siden, og at det 

 altsaa ikke er umuligt, at ubevidste Overdrivelser kunne 

 have indsneget sig. En ung gejstlig skal holde en Præ- 

 diken; i den overfyldte, beklumrede Kirke falder han i 

 en Besvimelse, det er en ganske naturlig Ting, der kan 

 hænde hver Dag. Hans Omgivelser, der savne tilstrække- 

 lige Kundskaber til at afgjøre, hvad der er i Vejen med 

 ham, blive forskrækkede, anse ham for død, lægge ham 

 hen paa en Ligbaare og give sig til at synge over ham. 

 Medens de ere saaledes beskjæftigede, kommer han atter 

 til sig selv; alle blive yderst overraskede og forsikre, at 

 de fuldt og fast troede, at han havde været død. Hvis 

 det hele f. Ex. er gaaet saaledes til, saa er der jo ikke 

 det mindste mærkværdige ved den hele Historie; det er 

 simpelt hen en Fejltagelse^ der i Aarenes Løb er bleven 

 udpyntet med gradvise, uvilkaarlige Overdrivelser. Der 

 var en Tid, da alle Mennesker troede paa Spøgeri; den- 

 gang gaves der næppe nogen, som ikke af egen Erfaring 



