103 



der hænder paa Hospitalet iagttages af Lægerne selv, 

 man er derfor sikret mod de Fejltagelser og Overdrivelser, 

 som den ukyndige saa let gjør sig skyldig i; derfor vilde 

 ogsaa et eneste Tilfælde af Skindød, indtruflfet paa et 

 bekjendt Hospital og beskrevet af en dygtig Overlæge, 

 være langt mere overbevisende end 1000 Rygter fortalte 

 af Publikum. ^ Dertil kommer den Omstændighed, at vi 

 paa Hospitalerne ere fuldkommen sikre paa, at ikke et 

 eneste Tilfælde af Skindød kan overses, fordi de døde i 

 Reglen blive obducerede. Jeg vil endda finde mig i, at 

 man frakjender os Læger Evnen til ved en udvendig 

 Undersøgelse at se, om et Menneske er levende eller 

 død; man vil dog vel ikke drive Mistilliden dertil, at 

 man ikke engang vil tro, at vi kunne opdage det, naar 

 vi skjære den skindøde op og undersøge ham ind- 

 vendig? 



Vi komme nu til en Indvending, som man ofte hører 

 fremsat: at Lægerne nu engang have sat sig i Hovedet, 

 at Skindøden ikke maa findes; de vide godt, at den exi- 

 sterer, men de skjule den og ville ikke have, at den maa 

 blive bekjendt. Lad os da undersøge denne Tanke lidt 

 nærmere. Hvorfor skulde Lægerne have noget imod Skin- 

 døden? det er kun faa Aar siden, at de saa godt som 

 alle troede paa den, og enhver Forfatter omtalte den som 

 en sikker Kjendsgjerning. Hospitalerne have lært os, at 

 saadanne Tilfælde ikke forekomme i det virkelige Liv, og 

 det er den eneste Grund, hvorfor vi i den senere Tid 

 have skiftet Mening. Men vilde det nu ikke være en 

 Fejl af Lægerne, naar de først antoge et Menneske for 

 død, og han saa senere levede op igjen? slige Tilfælde 

 vare jo en Skam for Lægen, og det kunde jo tænkes, at 

 han vil skjule saadanne Fejltagelser. Hertil skal jeg be- 



7* 



