105 



alle syge ligge paa Fællesstuer, der rumme indtil 10 

 Senge eller vel endnu flere, hver Stue har sin Betjening 

 af Gangkone, Opvatningspiger, Nattevagter o. s. v.. Publi- 

 kum , paarørende og bekj endte have uhindret Adgang 

 flere Timer hver Dag. Alt, hvad der hænder paa Stuen, 

 mældes strax til den vagthavende; dør en af Patien- 

 terne, kommer Lægen øjeblikkelig tilstede, undersøger 

 den afdøde og kaster Lagenet op over Ansigtet paa 

 Liget; hermed har han erklæret, at Døden er indtraadt. 

 Der gaar nu strax Melding ned til Kontoret om, at et 

 Dødsfald er indtraadt, dette meldes nu herfra videre til 

 den afdødes paarørende, til Skifteretten o. s. v. Lad 

 os nu antage, at Livet vendte tilbage ; Lægen bliver atter 

 kaldt op, han maa indrømme, at vedkommende kun har 

 været skindød, alle de tilstedeværende ere Vidne hertil, 

 der maa sendes Afbud til Kontoret og fra dette videre 

 til Familien og Skifteretten om, at det var en Fejltagelse. 

 Er der nu noget Menneske, som for Alvor vil tro, at hele 

 denne interessante Begivenhed kunde neddysses, om Læ- 

 gerne end gjorde sig nok saa megen Umage derfor, at 

 alle de andre Patienter, Stuekone, Gangpiger, ikke at 

 tale om Familien, Kontorpersonalet, Skifteretten, paa 

 nogen tænkelig Maade kunde bevæges til at tie stille? 

 Hospitalerne leve .i vore Dage under en saa skarp Kon- 

 trol fra Off'entlighedens Side, at ethvert Ulykkestilfælde, 

 enhver, selv den ubetydeligste. Begivenhed næste Dag 

 kan læses i Bladene; det vilde virkelig være en ligefrem 

 Umulighed at antage, at et Tilfælde af Skindød, der vilde 

 interessere Publikum i den allerhøjeste Grad, ikke skulde 

 finde Vej til almindelig Kundskab inden ganske kort Tid, 

 og skete dette, saa vilde Lægerne jo være nødte til at 

 forklare, hvorledes det hele var gaaet til. Vil man nu 



