107 



skyldig i noget saadant! det vilde næsten være en For- 

 brydelse, hvis det offentlige fandt sig heri eller lod det 

 gaa upaatalt hen! Lad os nu tænke os det andet Til- 

 fælde, at Lægerne opdage deres Fejltagelse og fortsætte 

 ikke desto mindre Obduktionen. Jeg tror dog, oprigtig 

 talt, at der ikke gives noget Menneske, der har saa 

 slette Tanker om os Læger, at han kunde tro, vi ^dlde 

 gjøre os skyldige i en saadan Ugjerning. Det vilde jo 

 være et ligefremt Mord : man ser, at man har et levende, 

 blødende Menneske under sin Kniv, men man vedbliver 

 koldblodig at skjære i ham, indtil man faar Livet af 

 ham. Selv om den obducerende Læge kunde være haard- 

 hjertet nok til at myrde et Medmenneske, saa er der jo 

 en Mængde Vidner tilstede : Hospitalets Over- og Under- 

 læger, Volontører, medicinske Studenter og Obduktions- 

 tjeneren, alle disse skulde rolig se paa, hvad der 

 foregik, og bag efter tie stille med, hvad de havde 

 været Vidne til ; det er der dog vel ingen, der vil antage ? 

 Man maa indrømme, at det er paa Hospitalerne, at 

 dette Spørgsmaal om Skindøden skal løses, her har man 

 rigelig, ja overflødig Lejlighed til at opdage den Slags 

 Tilfælde. Fejltagelser og Misforstaaelser kunne her ikke 

 indsnige sig, da det er Lægerne selv og ikke Publikum, 

 der gjøre alle Iagttagelser og kontrollere alt; ethvert 

 Tilfælde, som kunde indtræffe her, maatte blive bekjendt 

 i videre Kredse og vilde ikke kunne lade sig skjule. Læ- 

 gerne selv have ingen som helst Grund til at tie, tvert- 

 imod al mulig Opfordring til at offentliggjøre i deres 

 Aarsberetninger de mærkværdige Exempler paa Skindød, 

 som de oplevede, og som i Virkeligheden vilde fortjene 

 hele Lægestandens alvorlige Overvejelse og hidføre en 

 fuldstændig Omvæltning i alle vore Begreber om Døds- 



