108 



tegnene, som burde afskrække os fra at obducere Ligene 

 kort efter Døden; thi hvo turde udsætte sig for den Fare 

 at skjære ind i et friskt Lig, naar han ikke turde stole 

 paa de almindelige Dødstegn? Et eneste utvivlsomt Til- 

 fælde af Skindød, der iagttoges paa et større Hospital 

 af en bekjendt, paalidelig Læge, vilde være fuldkommen 

 tilstrækkeligt til at overbevise os alle; en eneste Beskri- 

 velse om et Menneske, der viste alle Dødstegn og dog 

 levede op igjen af sig selv i Løbet af de følgende Dage, 

 og som i denne Tid havde ligget med fuld Bevidsthed, 

 hørende alt, hvad der foregik om ham, tænkende og fø- 

 lende, men ude af Stand til at bevæge sig eller give sig 

 tilkjende for Omgivelserne, vilde være mere end nok til 

 at løse enhver Tvivl. Naar vi Læger nu færdes Aar ud 

 og ind paa vore Hospitaler uden nogensinde at se et 

 eneste saadant Tilfælde af Skindød og heller aldrig høre 

 noget om, at man paa andre Hospitaler kan opdage noget 

 lignende, kan man da forlange, at vi skulle tro paa Skin- 

 døden, fordi den staar fortalt i gamle Lægebøger, der 

 indeholde saa mangfoldige andre Fejltagelser? eller at vi 

 skulle fæste Lid til Rygter, der løbe om i Publikum, og 

 som, hver Gang de undersøges nøjere, vise sig blottede 

 for ethvert Spor af Sandhed, som let kunne bero paa 

 rene Misforstaaelser, og som oftest ere i en latterlig Grad 

 umulige ? Vi have Ret til at sige : vor Erfaring, som vi 

 møjsommelig samle os paa vore Hospitaler, har sagt 

 os, at den Slags Tilfælde ikke existere ; vis os en eneste 

 Gang Skindøden inde paa Hospitalet, hvor vi selv kunne 

 undersøge den og overbevise os om, at den ikke er en 

 Fejltagelse eller Misforstaaelse af simple Besvimelser 

 eller lignende hyppig forekommende Tilstande, saa skulle 

 vi tro paa den, men før gjøre vi det ikke. 



