115 



kun forholde sig paa tre Maader. Enten maa 1) den skin- 

 døde ligge hen med fuldt Aandedrag, der altsaa let kan 

 iagttages, eller 2) Aandedrættet maa være aldeles standset, 

 eller 3) Aandedrættet vedbliver, men saa svagt, at man 

 kun usikkert eller slet ikke kan opdage det. Flere Mulig- 

 heder gives der ikke; men af disse maa de to første 

 strax falde bort af sig selv. Den skindøde kan ikke 

 ligge med fuldt Aandedræt af den simple Grund, at han 

 i saa Tilfælde ikke er skindød, men levende. Han kan 

 ikke give Anledning til nogen Fejltagelse, da han frem- 

 byder de sikreste Tegn paa at være levende; kun den 

 højeste Grad af Uvidenhed kan i et saadan Tilfælde lade 

 sig forlede til at tro, at her foreligger et Tilfælde af 

 Skindød. Den anden Mulighed, at Aandedrættet ganske 

 er standset hos den skindøde, kan lige saa bestemt be- 

 nægtes. I længere Tid kan et Menneske nemlig ikke 

 lade være at trække Vejret, uden at Kvælningsdøden al- 

 deles bestemt og uundgaaelig indtræder. Den skindøde 

 kan altsaa ikke henligge længere Tid uden Aandedræt, 

 thi i saa Fald vilde han blive virkelig død, idet han hur- 

 tig vilde kvæles. Der er altsaa kun den tredie Mulighed 

 tilbage: den skindøde maa trække sit Vejr, men saa 

 svagt, at man ikke kan opdage det — er det da muligt? 

 Ja dertil kan i ethvert Tilfælde svares, at det er i den 

 alier højeste Grad usandsynligt. Selv om Aandedrættet 

 er nok saa svagt, vil man jo dog kunne mærke det; en 

 svag Luftstrøm maa gaa ind og ud af Næse og Mund, og 

 denne vil jo, om den end er aldrig saa svag, med Let- 

 hed kunne lade sig paavise ved f. Ex. at lægge et lille 

 Fjerdun eller et Bomuldsfnug tværs over Næse- og 

 Mundaabningen; da vil dette blæses tilside ved det alier 

 ubetydeligste Spor af Aandedrag. Men lad os ikke desto 



