116 



mindre antage, at det er muligt, eftersom vi aldeles ikke 

 behøve at være bange for at gjøre selv urimelige Ind- 

 rømmelser lige over for en Sag, der er saa let at mod- 

 bevise som Skindøden. Vi antage altsaa som eneste og 

 sidste — rigtignok højst usandsynlige — Mulighed, at 

 den skindøde trækker Vejret, men gjør det saa sagte 

 og umærkelig, at man ikke kan opdage det. I det 

 vi nu bestemt fastholde denne Forudsætning, skulle vi 

 lidt nærmere undersøge, om de for Skindøden karakteri- 

 stiske og almindelig fremhævede Egenskaber i saa Til- 

 fælde ere mulige. 



1) Skindøden er en langvarig Tilstand, thi der med- 

 deles ofte Fortællinger om, at den har varet mange Timer 

 eller flere Dage; 2) den skindøde kan, om end ikke altid, 

 saa dog ikke sjælden henligge med fuld Bevidsthed, idet 

 han sanser, tænker, føler, begriber, danner sig Forsæt, 

 hvilke han dog ikke kan udføre; 3) Skindøden kan ind- 

 træde efter enhver Dødsmaade, saa vel efter en langvarig 

 Sygdom, som ved et pludseligt Ulykkestilfælde. Det er 

 de tre væsentligste for os Læger mest mærkværdige 

 Egenskaber ved Skindøden; vi skulle nu bevise, at ikke 

 en eneste af disse paa nogen Maade er mulig. Da 

 Aandedrættet hos den skindøde maa være overmaade 

 svagt, saa kan denne Tilstand ikke vare i længere Tid, 

 det kan man sige aldeles bestemt; thi et saa svagt 

 Aandedrag, hvorom der her kun kan være Tale, vil ikke 

 kunne vedligeholde Livet i hele eller halve Dage, og 

 Kvælningsdøden vilde derfor ufejlbarlig indtræde længe 

 forinden. Det er muligt, at et Menneske, der trækker 

 sit Vejr saa svagt, at det ikke kan mærkes, kan leve 

 noget længere, end et andet, som slet ikke aander; men 

 meget længe kan det ikke vare. Alle Beretninger om. 



