117 



at den skindøde Tilstand har varet flere Dage, maa 

 altsaa være urigtige; de paagjældende maa i saa Tilfælde 

 have henligget i en langvarig bevidstløs Tilstand, men 

 med tydeligt, ikke altfor svagt Aandedræt og have altsaa 

 været fuldstændig levende. Det hele kan altsaa i det 

 højeste være en Fejltagelse, Overdrivelse eller en fuld- 

 stændig Opdigtelse. 



Der fortælles Tilfælde, i hvilke den skindøde har 

 ligget med fuld Bevidsthed, og det er navnlig denne Om- 

 stændighed, som gjør denne Tilstand saa ængstelig og 

 uhyggelig, hvorfor ogsaa mange af Skindødehistorierne 

 navnlig benytte sig heraf for rigtig at blive spændende og 

 rædselsfulde; heldigvis er det hele imidlertid en ligefrem 

 Umulighed. Bevidstheden er hos Mennesket en Funktion, 

 der kommer i Stand ved Hjernens Virksomhed. Al Sans- 

 ning og alle derved vakte Forestillinger, Tanker, Følelser 

 og Forsæt ere kun mulige saa længe, som Nervesystemets 

 Centralorgan, Hjernen, fungerer paa en sund og naturlig 

 Maade. At dette forholder sig saaledes, behøver i vore 

 Dage ikke noget Bevis; naar man paa et Dyr borttager 

 Hjernen, men for Resten sørger for at bevare dets Liv i 

 nogen Tid, saa vil man med Lethed kunne overtyde sig 

 om, at ethvert Spor af Bevidsthed, Tænkning, Begreb 

 o. s. V. for stedse er ophørt. Nu vide vi tillige, at 

 Hjernen kun kan vedligeholde sin Funktion under én be- 

 stemt Forudsætning, og den er, at dette Organ uafbrudt 

 forsynes med en rigelig Mængde sundt Blod. Beviset 

 herfor er let at føre; tager man et Dyr, der i sin hele 

 Bygning ligner Mennesket, blotter alle de forskjellige 

 store Pulsaarer, der føre Blodet op til Hjernen, ombinder 

 dem med Traadslynger og derpaa snører alle disse sam- 

 men paa engang, hvorved Hjernen altsaa pludselig be- 



Fjerde Række. V. 8 



