118 



røves sin Blodforsyning, saa styrter Dyret øjeblikkelig 

 hen uden Spor af Bevidsthed, og denne vender først til- 

 bage, naar man løsner Slyngerne, og altsaa lader Blodet 

 strømme tilbage til Hjernen. Den samme Erfaring have 

 vi ofte Lejlighed til at gjøre for Menneskets Vedkom- 

 mende, nemlig ved Hængningsdøden. Løkken sammen- 

 snører Halsen saaledes, at ikke blot Luftens Gjennem- 

 gang gjennem Luftrøret hindres, men at tillige alle de 

 store Pulsaarer til Hovedet, der selvfølgelig ligge i Halsen, 

 blive fuldstændig lukkede, hvorved Hjernen altsaa be- 

 røves sin Blodforsyning. Nu vide vi imidlertid, at Be- 

 vidstheden hos den hængte øjeblikkelig tabes, saa snart 

 Halsen er sammensnøret. Dette bevises dels af Beret- 

 ninger fra hængte Mennesker, som ere skaarne ned i Tide 

 og atter bragte til Live, dels af den Kjendsgjerning, at 

 en Selvmorder kan hænge sig næsten i enhver Stilling, 

 f. Ex. staaende, liggende paa Knæ o. s. v. 1 saadanne 

 Tilfælde maatte den døende under Dødskampen med 

 største Lethed ved en eneste lille, hensigtsmæssig Be- 

 vægelse kunne befri sig selv, men denne Bevægelse ud- 

 fører han ikke og kan ikke udføre den, fordi han øje- 

 blikkelig taber sin Bevidsthed og altsaa ikke længer kan 

 handle med Overlæg eller Hensigt. En mangelfuld eller 

 svag Blodtilførsel til Hjernen er allerede tilstrækkelig til 

 at ophæve denne Funktion; dette se vi ved Besvimelsen, 

 der er et forbigaaende Tab af Bevidsthed i Reglen paa 

 Grund af en svækket Hjertebevægelse. I saadanne Til- 

 fælde vil man saa godt som altid endnu med Lethed 

 kunne baade høre og føle, at Hjertet slaar, om end sva- 

 gere end sædvanlig, men denne svækkede Bevægelse er 

 ikke i Stand til at forsyne Hjernen tilstrækkelig med 

 Blod, og derfor tabes Bevidstheden, Ansigtet bliver 



