121 



dom, hvor Sundheden altsaa lidt efter lidt undergraves, 

 og hele Legemet eller i ethvert Tilfælde et eller flere 

 vigtige Organer tilsidst ødelægges ved sygelige For- 

 andringer. Forholdsvis langt sjældnere kan paa den 

 anden Side Døden indtræde uden foregaaende Sygdom 

 ved et Ulykkestilfælde. Legemet er da i alle Henseender 

 ganske sundt, men en af Livets vigtigste Funktioner, i 

 Reglen Aandedrættet, bliver pludselig standset ved en 

 ydre tilfældig Paavirkning. Som Exempler skal jeg nævne 

 Kvælningsdøden ved Hængning, Drukning o. s> v. Det 

 omtales nu hyppig, at Skindøden skulde kunne indtræde 

 lige saa godt ved den første som ved den sidste af 

 disse Dødsmaader; dette er imidlertid i højeste Grad 

 usandsynligt, for ikke at sige ligefrem umuligt. Dør et 

 Menneske paa sædvanlig Maade, altsaa efter en længere, 

 forudgaaende Sygdom, saa kæmper Livet til det yderste 

 og giver først tabt, naar det er en ligefrem Umulighed, 

 at det kan fortsættes længer. Den sygelige Forandring 

 ødelægger de Organer, i hvilke den har sit Sæde, og be- 

 røver dem saaledes lidt efter lidt Evnen til at kunne 

 fungere; men herved bliver Livet snart en Umulighed, 

 Dødskampen begynder, og efter kort Tids Forløb ind- 

 træder det uundgaaelige Resultat, Døden, som da er 

 bleven en ligefrem Nødvendighed, eftersom Funktionerne 

 ikke længer kunne foregaa paa sædvanlig Maade. Hvor- 

 ledes skal man nu kunne tænke sig, at en saadan afdød 

 atter skulde kunne leve op igjen? Det er dog i allerhøjeste 

 Grad urimeligt. Hvad vilde desuden Følgen være, hvis det 

 skete? Ganske simpelt, at Dødskampen atter begyndte, 

 hvor den slap, og atter førte til det samme Resultat 

 efter et Øjebliks Forløb, eftersom Livet ikke længer kan 

 fortsættes paa Grund af de mangelfulde, sygelig for- 



