136 



fiske« eller »Labyrintgjællede« , om hvilke mere siden), 

 der farer pludselig op til Overfladen og derpaa hurtig 

 trækker sig tilbage mellem Stenene, hvor den med For- 

 kjærlighed søger sig et Opholdssted , fra hvilket den 

 holder alle andre Arter borte, ja hvor de endog gjøre 

 hverandre deres Yndlingspladser stridige. — Dr. Jer don 

 (en bekjendt indisk Naturforsker) holdt nogle Klatre- 

 Aborrer (Anabas scandens) i et Akvarium og bemær- 

 kede, at de sædvanligvis vare meget dorske, men af og til 

 hævede sig langsomt op til Overfladen og saa gjorde 

 et Spring i Vejret og snappede efter Luft for der- 

 paa øjeblikkelig igjen at kaste sig ned paa Bunden. 

 Den tidligste lagtagelse af denne særegne Form for Aande- 

 drættet skyldes Dr. Garden i Syd -Carolina (1774), 

 som beretter, at den elektriske Aal synes især at benytte 

 sine Brystfinner til at holde og løfte Hovedet i Vejret, naar 

 den trænger til at aande, hvilket den gjør hvert fjerde 

 eller femte Minut ved at løfte Munden op af Vandet. 



Om en sydamerikansk Pandsermalle (Callichthys 

 asper) berettes det, at den i Savannerne graver sig ned 

 i den sumpede Bund og fanges ved at gjøre Huller i 

 Græsset og grave ned i Dyndet under dette , uden 

 Tvivl fordi de indianske Fiskere have iagttaget, hvor 

 Fisken kommer op for at faa Luft. Om en anden Art 

 af samme Slægt i Guyana beretter Sir R. Schom- 

 burgk ligeledes, at den kan leve i Dyndpøle aldeles 

 uden Vand og undertiden opgraves paa slige Steder. 

 Boake giver en ganske lignende Beretning om den 

 Maade, hvorpaa man paa Ceylon fanger visse Fiske, der 

 leve i Dyndet og fra Tid til anden ere nødte til at 

 komme op til Overfladen. Da hans Beskrivelse er oflfent- 

 liggjort i et ikke let tilgængeligt ostindisk Tidsskrift, 



