137 



tillade vi os her at meddele et Udtog af hans Beretning. 

 — Der gives paa Ceylon Sumpe, bedækkede med et stærkt 

 grovt Slags Græs, som filtrer sig sammen til et saa 

 tæt og fast Tæppe, at det med Lethed bærer Mennesker 

 og Kvæg. Mellem dette Græstæppe og den faste under- 

 liggende Jordbund er der et to til tre Fod tykt Lag 

 Dynd eller Dyndvand af en Ærtesuppes Tæthed, og i 

 dette Dynd leve de Fiske, som blive fangne paa følgende 

 Maade: »Saa snart Sumpen er bleven tilgængelig, gaar en 

 af de indfødte en Aftenstund ud paa den, naar Luften 

 er fuldstændig rolig, og lytter efter de ejendommelige 

 Lyde, som Fiskene give fra sig, naar de drage Aande. 

 Naar han har fundet et Sted, hvor han hører disse Lyde 

 saa hyppig, at han kan gjøre sig Haab om en rig Fangst, 

 borttager han Græstæppet paa nogle runde Pletter med 

 et Tvermaal af omtrent tre Fod, og det netop paa de 

 Steder, hvor der i Forvejen findes smaa runde Huller i 

 Grønsværet; thi igjennem disse pleje Fiskene at komme 

 op og drage Aande. Da vi den følgende Morgen kom 

 til Fiskepladsen, blev der ved at træde det grove Græs 

 ned i Dyndet dannet et Slags Indhegning omkring den 

 Del af Sumpen, paa h^ålken de omtalte runde Fletter 

 vare blevne skrællede Aftenen i Forvejen. Den opbrudte 

 og nedtraadte Græskrans antages at afspærre Fiskene, 

 skjønt denne Afspærring dog neppe kan være meget 

 tæt, da de ikke vilde have nogen Vanskelighed ved at 

 bore sig igjennem den, hvis det var deres Lyst. Det 

 tynde Dynd i de blottede Huller bliver dernæst gjort 

 tykkere ved at øse noget af det fastere Dynd nedenfra 

 op deri og blande det dermed; saa lægges noget af det 

 grove Græs derover i to Lag, korsvis, under rette Vinkler 

 mod hinanden, allerøverst anbringes et Dyndlag, og 



