146 



fuld af Huller af Kvæget og Omegnens vilde Dyr, der i 

 den sidste Tid vare komne der for at drikke, maatte de 

 ved denne Lejlighed udfolde en Muskelstyrke, der paa 

 jævn Mark kunde have flyttet dem en halv Fjerdingvej 

 bort. Faldt de ned i de dybere Revner og Huller, blevé 

 de liggende og døde og fortæredes af Glenter og Krager. 

 M. mener, at denne Vandring fandt Sted om Morgenen 

 før Solopgang eller om Natten, thi han har kun truffet 

 dem paa Vandring tidlig om Morgenen, og de, han tog 

 med sig, holdt sig stille om Dagen, men listede af om 

 Natten; nogle af disse bleve nedtraadte og dræbte, men 

 nogle slap virkelig bort. — John Bowring beretter i 

 sit Værk om Siam, '»at han i Siam har set, hvorledes 

 Fiske forlode Menam-Floden og slæbte sig hen over de 

 fugtige Bredder for at skjule sig imellem Træerne i Tyk- 

 ningen.« Fremdeles fortæller han efter Biskop Palle - 

 goix's Udsagn, at nogle af disse »rejsende Fiske« formaa 

 at vandre over en Fjerdingvej bort fra Vandet. Ligeledes 

 have vi andre Evropæeres ubestridelige Vidnesbyrd for, 

 at Klatreaborren formaar, i det mindste paa kortere 

 Strækninger, at vandre over Land, og at slige Van- 

 dringer i Reglen foregaa tidlig paa Morgenstunden, 

 naar Jordoverfladen endnu er fugtig af Duggen. Layard 

 mødte en Gang en hel Skare af »aborreagtige Fiske« 

 (formodentlig netop Klatreabborrer), som ved Middagstid 

 vandrede hen ad en solbeskinnet og støvet Grusvej. 

 Selv for de gamle Grækere var denne Vandrelyst hos 

 nogle af Østens Ferskvandsfiske ikke ubekjendt. — 

 Imidlertid er det ikke udelukkende i Ostindien og paa 

 Ceylon, at Fiskene vise denne. Paa forskjellige Steder i 

 Evropa har man iagttaget, at Aalene forlade Vandet til 

 visse Tider, og at den store Vanskelighed ved at holde 



