147 



Aal bestaar i at kunne holde dem i de Damme, hvori 

 de ere blevne satte*). I Guyana ser man ej sjælden 

 »den fladhovede Hassar« (Doras Bancockii), en Pandser- 

 Malle , i støre Stimer og undertiden hele Natten igj en- 

 nem vandre fra udtørrede Damme til endnu vandrige 

 Bække. Saa store ere disse Stimer, at Negrene under- 

 tiden samlede hele Kurve fulde af dem under disse 

 deres Udflugter til Lands. Disse Fiske ere ogsaa i Be- 

 siddelse af en overordentlig Sejglivethed og holde længe 

 ud, selv om de udsættes ligefrem for Solens Straaler. 

 Humboldt saa med egne Øine en anden Dorade 

 (Doras crocodili) ligesom hoppe hen over den udtørrede 

 Jordbund, idet den støttede sig paa Brystfinnerne, og 

 man fortalte ham om en slig Fisk, at den var klatret op 

 ad en Sandbanke paa tyve Fods Højde. Ogsaa Callich- 

 thys-Arterne i Syd- Amerika ere meget sejglivede udenfor 

 Vandet og kunne derfor opsøge andet Vand, naar det, 

 de bebo, tørrer ud. 



Dr. Day omtaler dernæst udførlig det mærk- 

 værdige Særsyn**), der aldrig er blevet tilstrækkelig 

 forklaret, at der i forskjellige Dele af Ostindien umid- 

 delbart efter en stærk Regn hyppig findes dels store, 

 helt udvoxede, dels forholdsvis mindre udviklede Fiske 

 paa en Plads , der i flere Maaneder har henligget 

 helt udtørret og aldeles haard. Han påaviser først det 

 urigtige i Yarrells Teori, der antog en ved Regnen 

 pludselig fremkaldt Livsvirksomhed i den efterladte 

 Fiskerogn; i Ostindien er Legetiden nemlig i Almin- 



') »Det er en bekjendt Erfaring om Aalen, at den stundom om 

 Natten gaar paa Land for at søge Næring eller begive sig fra et 

 Sted til et andet«. (Krøyer, Danm. Fiske.). 



•) Jfr. dette Tidsskrift 3. R. 1. Bd. S. 255 og følgd., hvor ad- 

 skilligt af det her anførte allerede en Gang er kommet paa 

 Tale (1864). 



