167 



et Billede, der hænger mellem to Vinduer. De vil ikke 

 kuune se det tydelig; det er, som om det er tilsløret af 

 en graalig Taage. Men hold saa Hænderne op til 

 Øjnene, saa at De udelukker Dagslyset fra Deres Øjne, 

 saa forsvinder Taagen, og Billedet ses tydelig. Lyset 

 fra Vinduet spredte sig inde i Øjet og belyste de Dele 

 af Nethinden, hvorpaa Billedet af Maleriet skulde dannes. 

 Dersom vi ville undersøge Øjet og ved Hjælp af konstige 

 Midler belyse dets indvendige Dele, vil det vise sig, at 

 selv det klareste og smukkeste Øje ikke er saa fuld- 

 stændig gjennemsigtigt, som vi ere tilbøjelige til at tro. 

 Jo ældre man bliver, desto mindre gjennemsigtige blive 

 de indvendige Dele af Øjet, og da navnlig Linsen. Men 

 for at frembringe en saadan Virkning som den, vi have 

 iagttaget i de af T's. Billeder, der ere fra en senere Tid 

 end 1831, skal der komme en sygelig Udvikling til. Fra 

 dette Aar uddannede der sig — som det hyppig sker i 

 lignende Tilfælde — en bestemt afgrænset uigjennem- 

 sigtig Plet i den for øvrigt kun ufuldkomment gjennem- 

 sigtige Linse, og Følgen heraf var, at Lyset inde i 

 Øjet ikke længere blev spredt lige stærkt til alle Sider, 

 men fortrinsvis spredte sig i lodret Retning.« 



»Paa dette Stadium frembyder nu Sygdommen en 

 Ejendommelighed, som faar en særegen Betydning for 

 Maleren, idet den nemlig kun paavirker Opfattelsen af 

 Gjenstandene i Naturen, hvor Lyset er stærkt nok til at 

 frembringe denne ejendommelige Spredning inde i Øjet, 

 medens det Lys, der kastes tilbage fra Maleriet, er alt 

 for svagt til at frembringe en lignende Virkning: altsaa 

 — Opfattelsen af Naturen er forandret, medens Billedet 

 viser sig i sin sande Skikkelse og altsaa maa males 

 galt, hvis det, fra Malerens Standpunkt set, skal være 



