174 



Maade Fejlen er udviklet; men Virkningen viser sig og- 

 saa paa forskjellig Maade efter de Gjenstande, Maleren 

 gjengiver. Et Exempel vil bedre oplyse Sagen. Jeg 

 kjender en Landskabsmaler og en Portrætmaler, som 

 begge lide af samme Art af Astigmatisme, saaledes at 

 Refraktionen i den vertikale Meridian afviger fra Re- 

 fraktionen i den horisontale: deres Syn er normalt for 

 lodrette Linier, men er svagt myopisk for vandrette Li- 

 nier. Denne Ejendommelighed har næsten ingen for- 

 styrrende Indflydelse havt paa Landskabsmalerens Bil- 

 leder. For at male fjærne Gjenstande behøves ingen 

 klart tegnede Omrids, snarere ubestemte Former og let 

 fortonede Mellemfarver, og Malerens Øje er normalt nok 

 til at faa Syn paa disse Farver. En Kjendsgjerning har 

 dog slaaet mig: Forgrunden i disse Malerier, der sæd- 

 vanlig forestiller Vand med svagt krusede Bølger, er 

 ikke gjengivet med samme Troskab som Mellem- og Bag- 

 grunden. Jeg har deri fundet smaa vandrette Pensel- 

 strøg af forskjellige Farver, som jeg slet ikke syntes 

 fandtes paa selve Vandet. Jeg har da omhyggelig under- 

 søgt Maleriet med et Glas, som, naar jeg anbragte det 

 foran mit Øje, gjorde mit Syn ligesaa astigmatisk som 

 Malerens, og nu fandt jeg Maleriet meget smukkere, 

 Forgrunden ligesaa fuldendt som Mellem- og Baggrunden. 

 Ved Hjælp af den konstig frembragte Astigmatisme 

 traadte de vandrette Penselstrøg ikke længer saa skarpt 

 frem for mig og smeltede saa godt sammen med det 

 øvrige, at de kun tjente til paa en ejendommelig Maade 

 at gjengive Vandets Farve og Gjennemsigtighed.« 



»Paa Portrætmalerens Billeder har x4stigmatismen 

 havt en ganske anden Virkning. Han holdes højt i Ære 

 i Paris paa Grund af sit betydelige Talent til at 



