184 



heden, ere uimodtagelige for Paavirkning, og Farveblind- 

 hed bliver nærmest at parallelisere med Mangel paa Ge- 

 hør. Man ser let, at Youngs Theori er en videre Ud- 

 føring af Principet i Læren om de særlige Sansnings- 

 energier: ramme Lysstraalerne en Følenerve, opfattes de 

 som Varme, ramme de én Del af Synsnervens Endeorga- 

 ner, opfattes de som rødt Lys, medens de paa en anden 

 Del frembringe Indtrykket af violet o. s. v. 



Hos Pattedyrene og Mennesket mangler nu ganske vist 

 ethvert anatomisk Grundlag for en saadan Farvetheori, 

 men hos Fugle og Krybdyr har Max. Schultze paavist 

 Forhold, der aabenbart maa tydes som en Bestyrkelse 

 af Theorien. I mange af disse Dyrs Øjne har han nem- 

 lig i Nethinden paavist, at nogle af de saakaldte Stave 



• 



— Synsnervens Endeorganer — paa den mod Øjets Inder- 

 side vendte Ende ere forsynede med en rød Oliedraabe, 

 andre med en gul, medens atter andre ganske mangle en 

 saadan Draabe. Det er klart, at rødt Lys fortrinsvis 

 vil blive opfattet gjennem de førstnævnte Stave, gult 

 gjennem de andre, og at blaat Lys, der vil være ude- 

 lukket fra disse to Arter af Stave, vil gjøre et forholds- 

 vis stærkere Indtryk paa den tredie Art af Stave, som 

 siet ingen farvet Oliedraabe have *). 



Interessant er det at sammenligne denne Theori med 

 Theorien for Toneopfattelsen i Øret, hvor det Cortiske 

 Organ med sit lille 3000-strængede (efter Kolliker) 

 Instrument opløser en Toneklang i sine Bestanddele, idet 

 de Strænge klinge med, hvis Tone er indeholdt i Klan- 

 gen, og saaledes f. Ex. sætte os i Stand til at adskille 



*) Efter Helmholtz. 



