185 



de forskjellige Klangfarver "^j. Ogsaa her vil det Ind- 

 tryk, en Tone frembringer, afhænge af, gjennem hvilke 

 Nervedele den ledes til Bevidstheden, og er det Apparat, 

 ved Hjælp af hvilket Tonerne analyseres, ikke fintmær- 

 kende nok, kunne vi ikke kjende Konsonans fra Disso- 

 nans og mangle derfor Gehør. 



Efter denne lille Digression vende vi tilbage til Dr. 

 Liebreichs Undersøgelser over Farveblindhed hos Ma- 

 lere. At en Maler ikke kan være fuldstændig farveblind, 

 er en Selvfølge, men man træflfer lavere Grader af Farve- 

 blindhed; Modtagelighed for rødt Lys kan ikke mangle 

 fuldstændig, men den kan være svækket i en betydelig 

 Grad, saaledes at man f. Ex. vel modtager et Indtryk 

 af rødt fra stærkt belyste røde Flader, medens derimod 

 en mindre stærk belyst rød Farve synes grøn. Denne 

 svagere Grad af Farveblindhed forhindrer ikke altid dem, 

 der lide deraf, i at blive Malere. »Jeg saa, « siger Dr. 

 Liebreich, »et Bevis derpaa paa det sidste Aars Ud- 

 stilling i London ved et Maleri, som forestillede et Kvæg- 

 marked. De omgivende Hustage vare alle malede røde 

 paa den Side, der blev beskinnet af Solen, men grønne 

 paa Skyggesiden, og hvad der især slog mig — Køerne 

 vare ogsaa røde i Solskinnet, men grønne i Skyggen. 

 Saadanne lavere Grader af denne Sygdom, som kun vise 

 sig ved en unøjagtig Farveopfattelse, ere rimeligvis Grun- 

 den til, at flere Konstnere, som staa højt i Ry for deres 

 smukke Tegninger og rige Kompositioner, have været 

 mindre heldige, naar de optræde som Kolorister.« 



*) Sammenig. Tidsskr. for popl. Fremst. af Naturv. 4de Rk. 2det Bd. 

 S. 97 og 348. 



