186 



»I Modsætning til disse enestaaende Tilfælde skal 

 jeg," fortsætter Dr. L., »henlede Deres Opmærksomhed 

 paa et mere almindeligt Tilfælde , at nemlig Farve- 

 opfattelsen forandres hos Folk i en mere fremrykket Al- 

 der. Aarsagen er ikke en mangelfuld Virksomhed af 

 Synsnerven, men en Forandring af Linsens Farve. Lin- 

 sen antager altid hos Folk af en mere fremrykket Alder 

 en gulagtig Farve, og hos mange taber den derved en 

 temmelig betydelig Del af sin Gjennemsigtighed. Saa 

 længe Farvningen ikke er betydelig, formindsker den 

 ikke i nogen høj Grad Synsevnen. For at faa en tyde- 

 lig Forestilling om Virkningen maa man helst anstille 

 Forsøg med gule Glas af samme Farve som den, Lin- 

 sen antager. Kun maa Forsøget fortsættes i nogen Tid, 

 da ellers alt viser sig for os i et gult Skjær. Men Øjet 

 vænnes snart til Farven, eller rettere, det sløves for 

 Indtrykket af denne Farve, og Gjenstandene vise sig da 

 igjen med deres naturlige Lys og Farve. Dette er i 

 det mindste Tilfældet med alle Gjenstande af en nogen- 

 lunde klar og mættet Farve. En omhyggeligere Under- 

 søgelse viser dog, at det blege, lyssvage og ikke mæt- 

 tede blaa, selv ikke ved en Forlængelse af Forsøget og 

 efter at Øjet længe har været vænnet til den gule Farve, 

 kan opfattes af Øjet paa Grund af, at det gule Glas 

 fuldstændig holder disse Farvestraaler tilbage. Dette 

 maa naturligvis udøve en betydelig Indflydelse paa Op- 

 fattelsen af et Maleri, hvad man let indser, naar man 

 betænker den store Forskjel, der nødvendigvis er mellem 

 selve Gjenstandene i Naturen og deres Gjengivelse i 

 Maleriet. « 



»Disse Forskjelligheder ere nemlig efter Helm- 

 holtz's omhyggelige Undersøgelser mange og store. 



