189 



sige, fordi en Konstner sjældent indrømmer, hvad andre 

 sige om hans Værker — men fordi de Indtryk, som han 

 modtager med sine egne Øjne, have en overbevisende Kraft, 

 som intet andet; hvad alle andre saa sige, vil han finde, 

 at han dog »øjensynlig« har Ret.« 



»Naar man ikke ser skarpt — hvad enten nu en 

 utilstrækkelig Akkomodation eller et i det hele mangel- 

 fuldt Syn er Aarsagen dertil — saa véd man det næsten 

 altid, især naar Fejlen ikke er medfødt, men har vist 

 sig pludselig; men det er umaadelig vanskeligt, for 

 ikke at sige umuligt, at overbevise de Mennesker om 

 deres Fejl, som have en unøjagtig Opfattelse af Form 

 og Farve. De have aldrig Bevidstheden derom selv, om 

 ogsaa Fejlen ikke er medfødt, og selv de mest oplyste 

 og dannede Mennesker ville ikke tro det, naar man siger 

 det, eller blive vel endog kjede af at høre det og stødte 

 derover. Den unøjagtige Formopfattelse er imidlertid 

 let at bevise. Dersom f. Ex. Astigmatisme bevirker, at 

 en Rektangel viser sig kvadratisk, kan man maale efter 

 med en Passer, eller man kan — hvad der er endnu 

 simplere — vende Firkanten om, saa at de Linier, der 

 før vare vandrette, blive lodrette, og omvendt, og da med 

 egne Øjne overbevise sig om, at man har taget fejl. 

 Det er vanskeligere at overbevise et Menneske om, at 

 han tager fejl af Farverne. Saa udprægede Fejl som 

 de, der fremkalde Farveblindhed, overbevises man let 

 om, men mindre Fejl, fremkaldte ved svag Modtagelig- 

 hed for smaa Forskjelligheder i Farveovergange, erkj en- 

 der man ikke, førend Flertallet af Mennesker med nor- 

 malt Syn ere enige om at kalde dem Fejl. Saaledes 

 gaar det f. Ex. med de Fejl, der skyldes en mangelfuld 

 Opfattelse af Farverne i et Maleri, en Fejl, som hos 



