190 



Maleren giver sig tilkjende ved, at en og samme Farve 

 med større eller mindre Styrke kommer igjen overalt i 

 hele Billedet, eller derved, at alle Farverne gjennem- 

 gaaende ikke ere gjengivne med Troskab. Afhandler 

 man dette Æmne med Konstnerne selv, ere de strax 

 tilrede med at erklære, at disse Anomalier ere Følgen 

 af ejendommelig Skole eller Smag og Manér, som de 

 have Ret til at forandre efter Godtbefindende. De 

 indrømme meget modvillig, at en rent legemlig Fejl ved 

 deres Øjne har noget med deres Konst at gjøre, og de 

 betragte det ofte halvt om halvt som en Nedværdigelse 

 af deres Konst at ville mene, at den kunde være paa- 

 virket af et af deres Sanseorganer, og ikke udelukkende 

 afhængig af fri Villie, af Begavelse, Fantasi og Talent.« 

 »Saaledes vil man — for at komme tilbage til vort 

 Udgangspunkt — om den Maler, hvis Linse bliver gul, 

 og som derfor maler med stærkere blaa Toner, sige, at 

 han har forandret Manér; Maleren selv protesterer paa 

 det kraftigste, han paastaar, at han altid har malet paa 

 samme Maade, og at han kun har forbedret Tonerne i 

 sine Farver. Hans ældre Malerier forekomme ham alt 

 for brune. For at overbevise ham om hans Fejltagelse, 

 maatte man pludselig fjærne hans Linse; da vilde alt 

 synes ham meget for blaat, og hans egne Malerier lige- 

 ledes. Dette er ikke blot en Hypothese, men en bevist 

 Kjendsgjerning. Patienter, som jeg har opereret for 

 Stær, have ofte af egen Drift strax efter Operationen 

 erklæret, at de saa alt med et blaat Skær, og jeg har 

 da ufravigelig fundet deres Linse stærkt gult farvet. I 

 Billeder, malede af Konstnere, der ere meget over 60 

 Aar, har man ofte Lejlighed til at iagttage Virkningen 



